Když prohlubeň znovu prozkoumal a detektor kovů opět zapípal,
nabral osud Kevina Beala nový směr.
Teď je tady se mnou.
Kevine, co bylo potom?
Kopal jsem hlouběji a našel jsem zlatou minci. Starořímskou. To bylo něco.
KEVIN BEALE - DETEKTOR KOVŮ - Ale tím to neskončilo. - Ne, Chrisi.
Zkusil jsem to znovu a další zapípání. Další zlatá mince.
Fantastické. Mohu vám prozradit,
že Kevin nakonec vykopal 350 stříbrných a zlatých mincí,
jejichž hodnota se pohybuje kolem miliónu liber.
Co s těmi penězi uděláte?
Ty mince ode mě zakoupilo Britské muzeum,
o peníze se rozdělím s majitelem pozemku.
Je pravda, že jste ve světě hledačů kovů nováčkem?
Přesně tak. Vyrazil jsem hledat teprve podruhé.
Teď už vás to asi jen tak nepustí.
- To teda ne. - Skutečný závislák.
Na závěr ještě jedna otázka -
je pravda, že když detektoři kovů najdou zlato,
předvedou cosi jako oslavný tanec?
Ano. To ano.
Moc rádi bychom to viděli. Ukážete nám ho?
Já... to asi ne.
Dobrá, tak možná příště.
Děkuji vám, Kevine. Vracím slovo do studia.
Bídák jeden zatracenej.
Nebuď LAMA, nakupuj na PoštovnéZDARMA.cz
Překlad: datel071
Na pohovoru jsem nebyl už roky.
Vlastně nikdy.
Mám být prostě sám sebou?
Děláš si legraci?
To radši ne, kamaráde, to by moc nepomohlo.
Tak kým mám být?
Někým jiným. Lepším.
Tak ti děkuju.
Zkus trochu víc...
To mělo být co?
...elánu. A trochu míň...
- A tohle mělo být co? - ...odevzdanosti.
Do háje, to bude katastrofa.
Už jsem ti říkal, že Becky dala výpověď?
Třikrát.
Jestli ten flek nedostanu, budou z nás bezdomovci.
Budeme se muset nastěhovat k její mámě.
Paráda. To bude určitě klapat.
Já vím.
Už sis něco nastudoval?
Dělám, co můžu, ale informací je málo.
Jsou blázni do bridže. V Botswaně.
Prý je to národní sport.
To je fakt užitečné. To se mi bude náramně hodit.
A mají širokou death-metalovou scénu. Zmiň se o skupině Crack Dust.
Jasně. Takže bridž a Crack Dust.
To místo je tvoje.
- Viděl ses s Kate? - Ne.
Ve středu má přijít ke mně.
Velký den.
Čeho se bojíš?
No...
uvidí mě v mém přirozeném prostředí.
Mé skutečné já.
Chci udělat dobrý dojem.
Někam schovej tu podepsanou fotku Lindy Lusardi.
Už je pryč.
Nemůžu uvěřit, že máš dospělou dceru.
Říká ti Lanci nebo tati?
Doteď se jakémukoli oslovení obratně vyhýbala.
Jasně že bych byl rád, kdyby mi říkala tati, ale znáš to...
musím jí dát prostor.
Nedokážu si to představit. Takhle zničehonic.
No, pro mě to nebylo zničehonic.
Přemýšlím o tom už dvacet let.
Jak to dopadne - dobře nebo špatně?
Doufám, že dobře, že to nezpackám.
Co máš?
Nějakou brož.
Zachovalou.
Je smaltovaná a...
vzadu má původní špendlík.
- Jo? - Jo. Počkat, je tu nějaký nápis.
Latinsky!
Co se tam píše?
Status Quo.
Viděl jsi toho chlápka, co našel ve Warwickshiru starořímský poklad?
Ne.
Prý za milión liber.
A co má být?
- Prý hledal poprvé. - Podruhé. A co má být?
Takže jsi to viděl!
Závidíš?
- Ne, proč bych měl? - Ale jo, závidíš.
Do háje. Nesnáším, když ostatní najdou něco pořádného.
Dneska už si ani nemůžeš pustit zprávy. Hnedka slyšíš, jak někdo zakopl
o nějaký starověký poklad. Někteří ho ani nehledali.
Všichni se brodí v římských mincích.
Už se nemůžu dívat ani na Time Team, aniž bych jim záviděl.
V Africe ti nic nehrozí.
V Botswaně Time Team nemají.
Nejdřív to místo musím získat. Na rovinu, Becks, jsem podělanej až za ušima.
Ty to zvládneš.
A když ne?
Možná bych mohla stáhnout tu výpověď.
Nejspíš s tebou jenom proberou tvůj životopis
a zeptají se, jestli nemáš nějaké otázky.
Žádný životopis nemám.
- Sepsala jsem ti ho. - Fakt?
Jo. Asi by ses s ním měl seznámit.
- Já neumím jezdit na koni. - Nebudou po tobě chtít, abys jezdil na koni.
Nečekám, že tam budou mít koně.
- Proč jsi napsala, že umím jezdit na koni? - Zapomeň na koně!
A ten kurz paleontologie, co jsem měl absolvovat na Jurském pobřeží?
- Co je s ním? - Nebyl to zrovna kurz.
- Získal jsi diplom. - Odznak...
- Hodně ses naučil. - ...pro skautíky.
Tak jo, trochu jsem s tím zápasila.
Hned se cítím mnohem líp.
Klid, budeš skvělý!
Ne, jsem v pohodě. Dám si záležet. Kvůli nám.
Slyšela jsem, s jakým nadšením mluvíš o archeologii.
Když je necháš, taky v tobě to nadšení uvidí
a jsem si jistá, že tím vynahradíš nedostatek zkušeností.
Jo, jasně.
Jsi připravený, Andy.
My oba.
Je čas přijmout rozhodnutí, nakopnout náš život,
popadnout ho za pačesy! Co ty na to?
Andy?
No?
Posloucháš mě?
Promiň. Nemůžu se rozhodnout, jestli mám ten salát opláchnout.
Myslíš, že bych ho měl opláchnout?
Víš ty co?
Tohle rozhodnutí budeš muset udělat sám.
Cože? To mělo být ano nebo ne?
- Jaký je ten čaj? - Odporný.
Jo?
Fakt odporný.
Má jakousi příchuť, co nejsem schopná definovat.
Neumím to popsat.
Promiň, to ta konvice.
- Dělám v ní... - Ušetři mě.
Přemýšlel jsem o těch chlápcích, co přišli do hospody.
- O Prsťových žralocích. - Jo?
O co jim podle tebe šlo? Myslíš, že něco vědí?
Ne, jsou to pitomci. Jenom čmuchají kolem.
Říkal jsem si, že za nimi zajdu.
Vážně, ochomýtají se tady v jednom kuse.
Mají strach, aby jim něco neuteklo.
Jo, ale vyjel jsem na ně. Měl bych se jim omluvit.
- Nemáš na ně telefon? - Ne.
Ale ve čtvrtek večer chodí do ženského spolku.
- Ty sis pořídil detektor? - Jo, koupil jsem ho z druhé ruky.
- Je fakt kvalitní. - Dostal jsem ho za hubičku.
Umíš s ním?
Nějak si poradím.
Co budeš dělat, až to letadlo najdeš?
- Vrátíš se domů? - Ne. Vlastně přemýšlím o tom,
- že ten detektor vezmu na zkušenou. - Kam?
Nevím. Kam mě vítr zavane, možná navštívím nějaké památky.
To zní dobře.
Pojeď se mnou.
- Fakt? - Máš na léto nějaké plány?
- Ani ne. - No tak pojeď se mnou.
Tak jo.
- Ne, dej mu ho ty. - Tys ho našel. Já na něj sahat nebudu.
Já to s představiteli úřední moci neumím.
Starosta žádnou moc nemá, dokud si nenavlékne ten řetěz,
takže mu ho dej, až když nám povolí hledat na svých pozemcích.
Děláme to pro klub. Jsme na misi.
Nemůžu dostat z hlavy představu starosty v tom lesíku.
Já vím, zkus na to nemyslet. Představuj si ho oblečeného.
Ano?
Zdravím, pane.
My jsme ti detektoristi.
Co že jste?
Detektoři kovů. Našli jsme ten váš řetízek.
Říká se tomu obřadní řetěz. Že jste si ale dali načas.
Je celý?
Bude chtít spravit. Některá očka jsou zlomená.
Ten, kdo ho odmrštil, musel být v pořádném laufu.
- Zachytil se o větévku. - No jistě.
Tak dobře. Ozvu se Terrymu ohledně odměny.
No, víte, Vaše Ctihodnosti,
napadlo nás, že byste nám místo odměny mohl dovolit hledat na vašich pozemcích.
Ne. V žádném případě. Nepřichází v úvahu.
Nic tam není.
Ne, ne.
- Dobře. Tak už vás nebudeme zdržovat. - Fajn.
Ještě jedna věc.
- Ano? - Kontaktovali nás místní novináři,
jestli nemáme nějaké zajímavé historky, a tak nás napadlo,
že by si třeba rádi poslechli o tom vašem řetízku a kde jste ho ztratil.
Mohlo by to přitáhnout spoustu pozornosti, třeba i celosvětově,
nebo by se to mohlo dostat do místních zpráv.
- Terry říkal, že nevšední historky milujou. - Hlavně ty se šťastným koncem.
Tak říkajíc.
Rozumím.
Byl to Terryho nápad, co?
Já věděl, že je to křivák.
Už když byl u policie, nehrál podle pravidel, ale tohle...
- na tohle existuje speciální výraz. - Opravdu?
Jak chcete. Ať je po vašem.
Ale já vím, o co vám jde. Varoval mě před vámi.
Opravdu?
Ale je o krok před vámi.
Kdo?
Děkujeme!
Asi byste ho měl pořádně otřít.
Zdravím, mám pohovor v 10:30. Andrew Stone.
Mají asi půl hodiny zpoždění. Můžete počkat?
Jo, jasně.
- Posaďte se. - Děkuju.
- Půjdu na čerstvý vzduch. - Dobře.
Dobrý den.
- Andrew Stone? - Ano.
Promiňte, že jsme vás nechali čekat. Pojďte dál.
Jen pojďte dál.
Já jsem Robert Kingsnorth a tohle je doktor Tendai
z Univerzity v Gaborone. Posaďte se.
Doktor Tendai řídí vykopávky v Toutswemogale.
Aha, jistě.
- Pokračuje to na dalším...? - Ne, obávám se, že to je vše.
Rozumím.
- Kvalifikační požadavky téměř splňujete. - Ano.
- Nemáte mnoho zkušeností z terénu. - Ne, zatím ne.
Rozumím.
Co víte o Botswaně?
Slyšel jsem, že tam mají v oblibě bridž.
Tu karetní hru.
Měl jsem na mysli archeologii v Botswaně.
Jistě.
Zdá se být fascinující.
Co se zdá být fascinující?
Archeologie.
Ano.
Nakolik jste se věnoval studiu doby železné?
Psal jsem diplomovou práci o nálezu ve Stirlingu.
- Ve Stirlingu? Ty zlaté nákrčníky? - Ano, správně.
- Našel je jakýsi detektor kovů. - Ano.
Jaký je váš názor na detektory kovů?
No...
drží-li se striktně daných pravidel,
potom detektoři kovů...
lidé, kteří používají detektory kovů, poskytují neocenitelné služby
a odhalí spoustu archeologických nálezů, které by jinak padly za oběť orbě.
Tihle nadšenci to v médiích schytávají,
ale ve svém oboru jsou většinou odborníky,
respektují zákony a jsou to velcí milovníci historie.
Snad také nejste detektor kovů, pane Stone?
Detektorista.
Ne.
Probůh! A pak jsem se ho zeptal, jestli je fanouškem death metalu!
K čertu s Lancem a těmi jeho hospodskými kvízy.
Já vím, kotě, ale byla to hrůza.
Když jsem jim pak podával ruku, odtáhli se, protože jsem ji měl studenou a zpocenou.
Normálně se odtáhli.
- Vydrž chvíli, zlato. Pane doktore? - Ano?
Omlouvám se, jen jsem vám chtěl říct, že jsem tam nesbíral nedopalky.
Promiňte?
Jak jste mě předtím zahlédl, tak to jsem nesbíral nedopalky.
- Ale keramické dýmky. - Co prosím?
Všiml jsem si v tom záhonu kousků keramické dýmky...
Co jsou zač?
Úlomky dýmky. To je ta věc, co lidi... kouřili.
Jak jsou staré?
Tyhle jsou viktoriánské,
ale tenhle je ze začátku 18., možná z konce 17. století.
Jak to poznáte?
Ty starší bývají silnější a mívají mnohem menší hlavičku,
- protože tabák byl hodně drahý. - Aha.
- A našel jste je přímo tady? - Jo, přímo... jo.
Můžu si je nechat?
Jo.
- Děkuji. Nashledanou. - Nashledanou.
Jak že se jmenovala ta skupina, co se vám tak líbí?
Crack Dust.
Vyzkouším ji.
Dobrý bože!
Tak rebel, jo?
Ne, nepoužil slovo rebel.
Řekl, že jsi nikdy nehrál podle pravidel.
Takže v podstatě říká, že jsem byl rebel.
Někdy musíš pravidla zahodit a poslechnout instinkt.
Na byrokracii a papírování mě nikdy neužilo.
Já jsem chytal zločince.
To bylo tenkrát, jak jsem si pořídil Cortinu.
- Nemám pravdu, Sheilo? - O co jde, zlato?
Tu starou Cortinu.
No jistě!
A ta tvoje kožená bunda.
Tak tedy, nevím, kolik z vás už to slyšelo, ale mám dobrou zprávu.
Díky odvážnému úsilí Russella a Hugha
teď máme povolení hledat na starostových pozemcích.
Páni! Už se tam někdy hledalo?
Nikdy. Panenská půda.
- Kolik akrů? - 500.
To bude jízda!
- Takže ta soutěž pořád platí? - Nevidím důvod, proč by ne.
Tak počkat, nezapomínáme na něco?
Máme hledat Peterova dědečka a zřícené letadlo.
Zvláštní, že o tom mluvíš.
- Viděl někdo Petera? - Jo, dneska ráno.
- Přijde dnes večer? - Říkal, že jo.
Protože v ruce držím papír, který si žádá vysvětlení.
Co to máš, Teríku?
Povolení vykopat to zřícené letadlo. Od ministerstva obrany.
- Páni, to byla rychlost. - Přesně tak. Proč?
Protože mají o tom zřícení kompletní záznamy
a není v nich ani zmínka o tom, že by na palubě byli lidé.
Cože? Oni ho už vykopali?
Ne. Ani se ho nedotkli. Nebylo třeba.
Posádka vyskočila padákem, zajali je dva dny nato,
když se pokoušeli ukrást loď v South Woodham Ferrers.
Takže bych rád věděl...
- ...co má za lubem. - Co vlastně hledá.
Zlato.
Jakže, Varde?
Na internetu pořád kolují nějaké drby a konspirační teorie,
většina je úplně mimo mísu.
Ale jedna historka se objevuje opakovaně - o německém bombardéru se zlatými cihlami,
který se měl zřítit v Essexu v roce 1941.
Neexistuje žádný pořádný důkaz, že opravdu existoval,
ale čím častěji to opakují, tím větší hodnověrnost...
Dobře, Varde, pusť ke slovu taky ostatní.
Kdo z vás tuhle povídačku o zlatých cihlách už slyšel?
Takže nám lže?
Je to lovec pokladů?
Ne! To je blbost.
Varde právě řekla, že jsou to výmysly.
Ne, neřekla, že jsou to výmysly, ale že neexistuje pořádný důkaz.
Je to tak, Varde?
Jste tím zlatem přímo posedlí!
To říká ta pravá.
Když o tom tak přemýšlím, starosta se choval podezřele.
- Jako kdyby věděl něco, co my ne. - Takže takhle se věci mají?
Vodí nás za nos?
Zdravím.
Takže...
ty nechceš, abychom rušili tvého dědečka, je to tak?
- O co jde, Terry? - O tvého dědečka. Nemáme ho rušit.
Jo, správně.
A pročpak? Kouká na televizi?
- Promiň, ale já... - Myslím, že to neví, Terry.
Proč? Luští zrovna sudoku? Nemáme ho rušit?
- O čem to mluvíš? - Terry, on to neví.
- Cože? - Co mám vědět?
Že tvůj dědeček nezahynul při pádu letadla?
Cože?
Aha... dobře... tak tedy...
gratuluji. Tvůj dědeček není mrtvý.
Tedy teď už možná ano.
Ale nezahynul při pádu letadla.
Aspoň ne tohohle.
To je důvod k oslavě!
Myslíš, Sheilo? Ještě někdo má náladu slavit?
Pro mě to nemusí být dobrá zpráva.
Jestli můj děda přežil válku,
znamená to, že se vědomě rozhodl, že se nevrátí domů ke své rodině.
Ne. Jo. Máš pravdu. To mě nenapadlo.
Stejně to letadlo potřebujeme - kvůli té soutěži.
- Petere, on si to neuvědomil. - Já vím, já vím!
Ale přišel jsem vás požádat o pomoc a teď z toho začíná být cirkus.
Nevěděl, co zjistí.
Já vím, ale musím si to rozmyslet. Nechat si to projít hlavou.
Mám jet s tebou?
Ne. Zavolám ti.
Co že jsi?
Detektorista.
To jsi v nějakém rejstříku?
Ne, je to koníček.
Vyrážíme ven hledat... kovy.
Pohřbené pod zemí.
- Zlato a tak. - Poklad?
- Tak tomu neříkáme. - Pirátský poklad?
Ne. Žádný pirátský poklad.
Už jsi nějaké našel?
- Zlato? - Jo.
Ne.
Tak co je tvůj nejlepší nález?
Nechme...
co kdybysme...
mám pro tebe překvapení.
Chtěl jsem ti to dát už dávno.
Koupil jsem ti ho, když ses narodila.
Tedy když jsem si myslel, že ses narodila.
Je trochu pozdě. Sušil jsem ho tady.
Děkuju.
Tenkrát bys ho asi ocenila víc.
Ne. Ne, líbí se mi, dík.
A tohle... tohle bylo...
na Vánoce, ten samý rok.
Jenom drobnost, byl jsem švorc.
Páni! No teda!
Nemůžu uvěřit, že sis to celé ty roky schovával.
To není všechno.
Tohle je...
to bylo k tvým prvním narozeninám.
A tohle k druhým.
A...
tohle bylo...
k Vánocům.
- A tohle... - Tak jo, zadrž, Lanci. - Tohle bylo k třetím narozeninám.
- Zpomal, Lanci. - A tohle ke čtvrtým.
Lanci, zadrž!
Tys mi kupoval dárek k narozeninám a k Vánocům každý rok?
Jo.
To je přes čtyřicet dárků.
Ano.
Lanci, to je úžasné, ale trochu mě to děsí.
Jak to myslíš?
Myslím, že čtyřicet věcí ani nemám.
Aha, tak dobře...
otevři aspoň tohle.
Dárky můžou počkat.
- Co je to? - Otevři to.
To jsou alimenty.
Dával jsem je bokem každý měsíc, až do tvých osmnácti.
Mezitím tam přibyly nějaké úroky.
To nemůžu přijmout.
Jak to myslíš? Ne, jsou tvoje. Vždycky byly tvoje.
Nedávám ti nic, co by ti nepatřilo, jenom jsi o tom nevěděla.
- Ne, Lanci, já prostě... - Říkej mi tati. - Ne!
Nemůžu. Ještě ne. Promiň.
Tohle je na mě trochu moc. Radši půjdu.
Ne, to nemusíš! Já myslel, že se zdržíš!
Ale mám tady všechny ty...
Pošťák! Třeba se dozvíš, jak dopadl ten pohovor.
Nedělal bych si plané naděje.
Měla jsi vidět ty vousy, co měli ostatní uchazeči.
Bradka a tělesný odér archeologa nedělají.
Ještě nějakou chvíli potrvá, než zapadnu.
- Je to ono? - Ne.
Jenom nějaké předplatné.
Užij si den s taťkou. Pozdravuj strejdu Lance.
A neposlouchej ty jejich nesmysly.
- To nejsou žádné nesmysly. - Ale jsou.
Probíráme všemožná filozofická témata.
Umění, náboženství, vědu, na co si jenom vzpomeneš.
Život.
Slyšel jsi o staroušovi Rodovi McClinovi?
- Co je s ním? - Umřel, kamaráde.
Jak?
Spadl do nádrže s vařící polívkou.
Cože?
Pracoval v Billingsgate Foods,
měl tam na starosti polívku
- a slítl do ní. - No páni.
Já vím. Děsivé.
Nevíš, co to bylo za polívku?
Netuším.
Z nějakého důvodu mám za to, že rajčatová.
Jo. Já taky.
Rod McClin byl legenda.
Neříkalo se o něm, že nosí detektorové boty, takže hledá v jednom kuse?
O staroušovi Rodovi koluje spousta historek.
Na konci každého dne chodíval do Wimbledon Common hledat drobné.
Co je?
Wimbledon Common.
A co má být?
Není skutečný.
Není skutečný?
Ne, je smyšlený. Vznikl kvůli womblíkům.
To není pravda.
Jasně že je.
Pod zemí i nad zemí, womblíkům se nelení...
Ne, já vím, že tam žili womblíci,
ale to neznamená, že není skutečný.
Ty věříš na womblíky?
Jasně že ne.
Tak hele, smyšlení womblíci žili ve smyšleném světě
ve skutečném Wimbledon Common.
- Fakticky? - Vygoogluj si to.
Není tu signál.
Vygoogluj si to pak.
Nebuď LAMA, nakupuj na PoštovnéZDARMA.cz