Nebuď LAMA, nakupuj na PoštovnéZDARMA.cz
DOČASNĚ VYSTAVENÝ PŘEDMĚT NÁLEZCE: LANCE STATER
Promiňte.
- Můžete mě vyfotit? - Jasně.
Jenom vám to natáhnu. Je to starý foťák.
- Hotovo. Stačí tady zmáčknout. - Dobře.
- Abych tam byl i s tím... skvostem. - Jasně.
Vteřinku.
Hotovo? Perfektní.
Chci mít...
Překlad: datel071
Potvoro jedna pruhovaná!
Proč v tuhle roční dobu nespíš?
Kamaráde!
No to mě podrž!
Ahoj!
- Radši ne, pobryndal jsem se kafem. - No jasně.
Co tu děláš? Nemáš být v Botswaně?
Jo, jsem tady na týden. Přijel jsem pro nějaké věci.
- Asi se tam trochu zdržíme. - Fakt?
- Takže všechno klape? - Paráda. Musím ti všechno vyprávět.
- A Becky a Stan? - Jo, v pohodě. Jsou doma.
- Zaskočím je pozdravit. - Ne, jsou doma v Botswaně.
No páni, jen si ho poslechněte. Už jsi pochytil i přízvuk.
Sklapni, to není pravda.
- Jsou oba v pohodě? - Jo, v naprosté. Jenom kvetou.
- A co ty? - Ale jo, jde to.
- Určitě? - Jo, jo, všechno klape.
Až na tu zatracenou vosu.
Proč v tuhle roční dobu nespí?
Divné, co?
Poslali ji, aby mě pronásledovala.
Něco ti povím -
byl jsem se podívat na ten zázrak.
- Je vystavený v Britském muzeu. - Fakt? Tak rychle?
Jak vypadá?
Já ti povím, jak vypadá -
jako divoké zvíře uvězněné v kleci.
Byl bys radši, kdyby byl pořád pod zemí?
Já ti nevím. Neumím to vysvětlit.
Nedali mu ani jméno.
Říkají mu R5010ST78.
To je teda něco.
Proklepli ho ze všech stran a zkatalogizovali...
Už si ani nevzpomínám, jaký to byl pocit držet ho v ruce.
V úterý mám o něm přednášku v klubu. S promítáním.
Bezva. Budu tam.
Přijede nějaký novinář, aby o něm napsal do místního plátku.
- Jsi úplná celebrita. - No jo.
Přemýšlím, že navrhnu vlastní parfém.
- Co tvoje odměna? - Zatím nedorazila, ale...
papíry už jsou vyřízené. Šek čekám každým dnem.
Kolik?
Tady vidíte nákres, jak by asi vypadal s rukojetí.
Byla pravděpodobně z třešňového nebo palisandrového dřeva.
Mohlo k ní být připevněné kožené poutko,
které se rovněž již dávno obrátilo v prach.
Uvažuje se o zhotovení repliky rukojeti,
ale vše je zatím předmětem diskuzí.
A konečně...
tady ho máme.
Hrdě na svém místě.
Děkuji, děkuji vám. Nějaké otázky?
Kdo je to?
Jak to myslíš? Přece já.
Ne, ten za tebou.
Nevím.
- Sheilo, rozsviť! - Ustupte!
- Ne! Russi! - Kristepane!
- Sakra, Russelle, jsem úplně mokrý! - To se ti teda povedlo, pitomče.
Tomuhle říkáte vděk?
Radši byste plápolali jako pochodeň, co? Ne, vážně.
- Nevím, proč se vůbec namáhám. - Koukni na můj svetr.
- Já jsem to neviděl. - Co jsi viděla, Sheilo?
Tady je. Ty jsi to viděl, viď, Lanci?
- Co jako? - Tu postavu v kápi vzadu na té fotce.
Ne, nic takového jsem neviděl.
Tak proč jsi zbělal jako křída?
- Díval se na tebe, Lanci. - To neříkej, Sheilo.
Já to měl ze špatného úhlu, ale jestli Sheila tvrdí, že něco viděla...
Sheila někdy... vidí věci.
- Jaké věci? - Věci, které nejsou z tohoto světa.
Paráda. To mi ještě scházelo -
přízrak mnicha v kápi, co mi bude za zadkem.
Jsi v pohodě, Lanci?
Všiml jsem si, že už měsíce jsi neměl nic na stole nálezů.
Po tom aestelu jsem už nic dalšího nenašel.
Takový skvost najdeš jednou za život.
Tomu se nic nevyrovná. Obyčejné knoflíky a...
Ne, ty mi nerozumíš. Nenašel jsem vůbec nic.
Ani jedinou přezku, očko od plechovky, dokonce ani šrot.
Mám signál, opravdu dobrý silný signál,
ale jakmile začnu kopat, je fuč.
- To je zlatá kletba. - Sklapni. Nic takového neexistuje.
Tím bych si nebyl tak jistý.
Pamatujete na Lennyho Drinkwatera, když našel ten vikinský náramek?
Nezasypal po sobě díru.
Beryl Cambridgeová do ní šlápla a zlomila si kotník.
- Udělala se jí gangréna. - Uřízli jí nohu pod kolenem. Zlatá kletba.
A to není všechno.
V létě jsem dostal sennou rýmu. Poprvé v životě.
Zakopávám o kameny, padám do kopřiv a...
už ani nevím, jak zní ptačí zpěv.
A pak tohle - vosa.
V prosinci?
A přesný okamžik bodnutí?
Nebodla tě do rtu?
Jen co ses zmínil o odměně.
- Já už myslel, že je to on. - Já taky. Málem jsem se podělal.
- Musíš obnovit pouto se zemí. - Jak?
Měl by ses na čas vrátit ke kořenům.
Zahoď CTX, najdi si něco jednoduššího. Vyměň si detektor s Hughem.
- VK30? - Sám jsi říkal, že je to solidní detektor.
Já to s VK30 klidně zkusím...
ale nevím, jestli si Hugh poradí s CTX.
No tak, tohle je o karmě. Musíš pro to něco udělat.
Tak dobře.
- Lance Slater? - Stater.
Mám s vámi udělat rozhovor.
Čekali jsme vás už v klubovně.
- Aha. O čem to bude? - Co o čem bude?
- Ten článek. Co jste udělal? - Vy to nevíte?
Budu to mít někde v poznámkách...
Vykopal jsem zlatý aestel.
- Teď je ve sbírce... - Aha, ten pirátský poklad. Už vím.
Počkám na baru, dobře?
- Neříkej mu o té kletbě. - Žádná kletba není.
Ještě se toho chytne a ten článek nebude o ničem jiném.
- "Vesničana straší zlověstný duch." - Jo.
Žádná kletba není.
Tak tedy...
- ještě jednou - co že jste to našel? - Pozdně anglosaský zdobený aestel...
- Musí tomu rozumět i desetileté děcko. - Co prosím?
Žádná složitá slova. Jako třeba anglosaský.
No, je to něco jako klenot...
- Ze zlata? - Jo.
- Diamanty? - Granáty a sklo.
- Napíšu diamanty. Jakou má cenu? - No, to je...
- na ocenění se zatím pracuje. - Zhruba.
- Prý něco kolem 50 000. - Necháte si je?
Polovinu. Druhá patří majiteli pozemku.
Co si koupíte?
- Co si koupím? - Za ty peníze. Rozšoupnete se?
- Zatím jsem o tom nepřemýšlel. - Můžu napsat dovolenou?
Dovolenou snů.
- Tak dobře. - Kde?
- V Dorsetu. - Napíšu v Austrálii. Tak jo, bezva, díky.
Máš se, Wayne? Je tady Jim?
Potřebuju, aby se mi mrknul na auťák.
Jim je mrtvý.
Mrtvý?!
Jo.
- Odkdy? - Je to pár týdnů.
- Proč mi to nikdo neřekl? - Netuším.
- Na co umřel? - Netuším.
Ale je tu za něj záskok - Toni.
- Je tady? - Venku.
Jasně.
Zdravím. Tony?
Jo. Zdravím.
S měkkým.
- Co prosím? - Jsem Toni s měkkým i.
- Vyslovil jste to s tvrdým. - To není pravda. - Ale je.
- Já jsem Lance. - Těší mě.
Mám problém s autem. Je to TR7.
- To je vaše? - Jo.
- To auto přímo zbožňuju. - Díky... děkuju... já...
- obvykle si ho spravuju sám. - Co vás zlobí?
- Pořád chcípe. Už jsem z toho na nervy. - Mrknu se na to hned. Tohle počká.
Díky.
- Ještě jsem vás tady neviděl. - Většinou dělám noční.
- Ve dne jsem ve škole. - Co studujete?
Zemědělku - farmaření.
- Chcete být farmářkou? - To mám v plánu.
Taky trávím hodně času v oranici.
To zní trochu zvrhle.
Jsem detektorista.
- To je zvláštní. - Co jako?
Neměla jsem tušení, co jsou zač.
- Aha. Já myslel, že řeknete, že vy taky. - Já vím. Chtěla jsem, abyste si to myslel.
Stává se to jenom někdy. Pak se to samo nějakým zázrakem spraví.
Chtěl jsem to probrat s Jimem,
ale teď jsem zjistil, že nám dal jako na potvoru vale.
Eksnul.
Vydechl a odebral se ke stvořiteli.
Je z něj ex-automechanik...
- Byl to váš táta, co? - Jo.
Jasně...
teď mi to došlo.
Máte stejné...
ruce.
Omlouvám se.
- Bude to asi karburátor. - Myslíte?
Nejspíš. Mrknu na to.
- Nedáte si čaj? - Ne, dík.
Jo, tak já...
Skoro si přeju, abych ten aestel nikdy nenašel.
Kéž bych se mohl vrátit do časů, než jsem našel zlato.
Ale no tak, snad na tu kletbu nevěříš?
Něco se děje.
Já chci jenom něco najít.
Nějakou cetku, jako vždycky.
- Knoflíky a přezky. Nějakou tu minci. - Tamhle jde Hugh.
- Fakt mu svěříš svůj CTX? - Jdu do toho.
Jen když mě to dostane zpod téhle deky.
Neuškodí, když se na trochu uskrovním.
Aspoň si dokážu, že to není jenom o vybavení.
Říká kapitán Výbavička 25. století.
- Tady ho máme i s tím jeho VK30. - Nazdar.
Připraven zkusit si tohohle drahouška?
Tak jo, hlavně ho pořádně drž, jasné?
- Držíš? - Jo.
Netahat, netahat, netahat. Vždycky si nasazuj popruh.
Jasné? Máš ho?
- Jo. - Je těžší, než na co jsi zvyklý.
- Tak máš ho? - Jo.
Dobře, tak já ti ho předávám...
teď.
Používej nastavení z výroby.
Na nic nesahej, mám tam uložená všechna svoje speciální nastavení.
- Ví, jak zacházet s detektorem. Už ho nech. - Tak jo.
- Oběd ve dvanáct? - Dobře.
Tak zatím.
Hughu?
Dávej na něj pozor.
Jasně.
Kamaráde! Pojď se podívat, co našel!
- Pojď se mrknout. Tomu neuvěříš. - Co máš?
Ručně raženou minci. To je moje první.
Eda II.
Dlouhý kříž.
Gratuluju.
Promiň, Lanci. Přijde mi to trochu nefér.
Ne, ty za to nemůžeš. To ta zlatá kletba.
Snad na ty žvásty nevěříš?
Co by to bylo jiného? Tohle dokazuje, že je to mnou, ne detektorem.
Jako Tutanchamonova kletba.
- Přesně tak. Ta je zdokumentovaná. - Nevěřím svým uším.
Egyptští bohové se zlobili, že někdo vydělává na jejich pokladech.
Kletba se zlomila, teprve když vrátili mumii do hrobky.
My nemáme mumii ani hrobku, kam bysme ji vrátili, takže...
Musím to vrátit.
Co říkáš?
Ale nic.
Tak jo. Pivko?
- Jo. - Fajn.
První ruční ražba zasluhuje jedno velké.
Chcete ho vysvobodit z jeho skleněné klece?
Cože? Ne.
Dělám si legraci.
Počkat! Chtěl jste ho vysvobodit, viďte?
Nechtěl.
Dělám si legraci. Dva nula.
Alan Chub. Minulý týden jsme se měli sejít.
- Aha, no jistě! - Dočista se mi to vykouřilo z hlavy.
- Urazil jste světa lán, je to tak? - Jo, světa lán. - Fajn.
- Tak tady ho máme. - Jo.
Po tisíci letech vydala matička země své tajemství.
- Dobrý pocit, že? - Ani ne.
Prostě má o tajemství méně.
Asi jsem ho neměl najít.
Po všech těch letech pod zemí
skončí v neprodyšně uzavřené skleněné vitríně.
Kdo říká, že tohle je konec?
Třeba je to jen další kapitola jeho příběhu.
Má před sebou ještě dobrých pár tisíciletí.
Dnes ráno jsem mluvil s majitelem pozemku.
Prý už mu přišla jeho polovina odměny.
- Předpokládám, že vám také. - Cože?
Ne. Já... ještě nevím. Odjel jsem, než dorazila pošta.
- Panu Roachovi přišel poštou šek na... - Ne! Neříkejte to.
- Proč? - Protože se stane něco zlého.
Dostanu zásah elektrickým proudem, nebo se na nás něco zřítí.
Co tím myslíte?
Pokaždé když padne zmínka o penězích, stane se něco zlého.
Aha, vy máte na mysli zlatou kletbu.
Vy tomu věříte?
Jestli se kvůli těm penězům cítíte provinile,
charitativním darům se nebráníme.
Nemáme čas dělat si vrásky kvůli nějakým kletbám.
Polovina zdejších artefaktů bude nejspíš prokletá.
Proto je uchováváme neprodyšně uzavřené ve skleněných vitrínách -
abychom kletbu udrželi uvnitř a vám zabránili něco šlohnout.
- Já jsem nechtěl nic... - Dělám si legraci.
Tři nula.
Ale vážně. Kdybyste to chtěl nějak splatit...
Myslíte...
- jako dar? - Dar. Přesně tak.
Jo.
Jo. Děkuju.
- Neváhejte kdykoli zavolat! - Děkuju.
Kos.
Zdravím.
Nazdar.
- Šlo to? - Jo, hotovo.
- Netěsnila vám hlava. - Paráda.
Díky moc.
Poslyšte...
za ten včerejšek se omlouvám. Nemyslelo mi to.
- Proč? Co se stalo? - To s vaším tátou.
Co je s ním?
Nazval jsem ho ex-automechanikem.
Jo tohle.
Vlastně to nebyl můj táta.
Cože?
- Ten starý automechanik, co umřel. Jim? - Jo.
Nebyl můj táta. Neznala jsem ho. Dělala jsem si legraci.
Legraci?
Celý týden se kvůli tomu tluču do hlavy!
Jednou jsem se do ní fakticky praštil.
Modřina se mi neudělala, ale byla to šlupka.
To vy jste řekl, že byl můj táta. Já vás při tom jenom nechala.
Výslovně jsem se zeptal, jestli byl váš táta, a vy jste řekla ano.
Opravdu?
Jo.
Omlouvám se. Nemohla jsem odolat.
Neuvěřitelné.
Spravila jsem vám auto.
- Jo. Děkuju. Kolik vám dlužím? - To je v pořádku.
Nechte to být. To je za tu legrácku.
Nedáte si čaj?
Proč ne.
- Cukr? - Jeden, prosím.
- Takže zítra odlétáš? - Jo. Večer.
Kdy se vracíš?
Asi až příští Vánoce, jestli se povede sehnat další financování.
Měl by ses přijet podívat.
- To bych mohl. - Určitě. Měl bys přijet.
Stan tě moc rád uvidí. I Becky.
- Možná přijedu. - Dostal jsi tu odměnu. Tak se rozšoupni.
Leť první třídou.
Ne, ta už je pryč.
Tak rychle? Za co jsi ji utratil?
No, ani ne tak utratil, jako spíš investoval.
Dlouhodobá investice.
Něco tady máme.
Tamhle! Tamhle.
- Páni! - Co máš? - Ruční ražba! - Ne!
Parádní. Půlgroš.
- Tak vidíš, kletba je pryč. - Bude to nějaký Jindřich.
- Který? - Vydrž. Jindřich VI., 1453.
Dlouhý kříž.
Na aversu žádná značka.
Na reversu dvě koule navíc. Bum!
Zkontroluj díru.
- Čistá! - Drn na své místo.
- Hotovo. - Pivko?
Proč ne.
V práci mám kolegu... chce pozvat jednu holku na rande.
- Ptal se mě na radu. - Jo?
Jo. Bojí se, že ho odmítne a že si bude připadat jako blbec.
Co jsi mu poradil?
Ať do toho jde. Co může ztratit?
Přesně tak. Je třeba do toho jít.
- Myslíš, že jsem mu poradil dobře? - Jo.
Svět se nezboří, když ho odmítne. Aspoň se jí zeptal.
A ještě se mě ptal...
kdyby souhlasila, kam ji má vzít?
Jasně. A co jsi mu řekl?
No, řekl jsem mu,
že na první rande asi do hospody. Večeře by byla moc formální.
Jo. Dobrá rada.
- Jo? - Podle mě jo.
Řekl jsem mu, ať je prostě sám sebou.
- V klídku. - Jo, tos vystihl přesně.
Kdy ji chce pozvat?
- Myslím, že ve středu. - Tak že mu přeju hodně štěstí.
Toho neznáš.
Nebuď LAMA, nakupuj na PoštovnéZDARMA.cz