...solární panely umístíme na farmu, spustíme...
Výhledová čísla na příští rok, pane.
- Nepřinesl jste sušenky. - Žádné tam nebyly, pane.
...ve východní Anglii koupíme 600 akrů...
- Žádné sušenky? - ...počínaje pozemky v severním Essexu,
pro které jsme 4. května získali územní rozhodnutí.
Areál o rozloze 51 akrů, 30 MW ročně
a úspora 180 000 tun oxidu uhličitého za 30 let trvání pronájmu.
Po staletí hledal člověk bohatství země pod povrchem,
ale nyní vstupujeme do nové éry
čisté, uhlíkově neutrální výroby energie ze slunce
a poklad, dámy a pánové, hledejme nad našimi hlavami.
Jakmile začneme za šest týdnů stavět solární panely,
Church Farm se stane třetí největší solární elektrárnou v Anglii
a poskytne tamnímu městu Danebury levnou elektřinu.
Koukni na to.
Nebe bez jediného mráčku.
Jdeme na to?
Jdeme na to.
Překlad: datel071
Co myslíš, že to je?
Jo, jasně.
Přídržná deska ze zadní části zásuvky z poloviny 20. století.
Odsud vedlo táhlo s očkem pro připevnění k pružinové komoře.
Paráda. Škrtnu si to na seznamu přání.
Neohrnuj nad tím nos. Máš před sebou kus historie.
Střípek dávno zapomenutého života.
Tobě se to mluví, máš exponát v Britském muzeu.
Já se ti o tom zmínil?
Co bude další krok? O co usiluješ?
Existuje Nobelova cena za hledání s detektorem?
Měla by.
Máme kliku, že jsme tady.
Když si jen pomyslíš, jak je tenhle ostrov malý.
Co krok, to archeologie.
Kamkoli šlápneš, šlápli už tisíckrát před tebou
- Keltové, Druidové, Římané... - Co máš?
Svorku z lešení.
...Sasové, Vikingové...
Když se na tuhle krajinu podívám, dokážu v ní číst.
Tady byla pravděpodobně osada, támhle se dělníci scházeli k obědu...
...tady nechali kus lešení.
Kdybys mohl pozvat na večeři šest lidí, koho bys pozval?
Kohokoli z historie.
- Živého nebo mrtvého. - Asi spíš živého.
Víš, jak to myslím.
- Vím, koho bych nepozval. - Koho?
- Stephena Frye a Ježíše. - Jo?
Jo. Ty zvou na tyhle imaginární večeře v jednom kuse.
Pochybuju, že by s nimi byla zábava. Byli by znudění a naprdlí.
Nebo dalajláma. Krapet trudomyslný.
- Já nevím. Co Kurt Cobain? - Jo, s tím by byla legrace.
Je proslulý svou jiskrnou konverzací na večírcích.
Byl by tam heroin?
Když už jsi to nakousl,
myslím, že někdo z Katiných kamarádů u mě doma kouří.
Však víš, starý dobrý...
- Dělej, řekni to. - Co?
Veselý tabáček.
- Nechtěl jsem říct "veselý tabáček". - Tak co jsi chtěl říct?
Špek.
Bezva.
- Takže Kate je pořád v pokoji pro hosty? - Jo... jo.
Jo.
- Nevadí ti to? - Ne, ne, je to prima.
Hned to tam ožilo.
Už to není Lanceův bezútěšný staromládenecký kvartýr.
Celý vypulírovaný a jako ze škatulky.
Teď tam jsou lidi.
Mladí lidi.
Všude po zemi věci.
Ne, je to prima.
Nevadí mi ani nějaký ten...
- Veselý tabáček. - ...špek.
Tak to je bezva, paráda.
- Proč někdy nezůstaneš u Toni? - Nemůžu, mám mořskou nemoc.
Vždyť bydlí na člunu. Na hausbótu.
Nezmítají jím vlny na otevřeném moři.
To je úplně jedno.
Cítím i pohyb, který je pro ostatní nepostřehnutelný.
Vydržím deset minut
a pak se začnu potit a dávit.
To není pěkný pohled.
Jak to jde u tchyně?
Je to super, super...
v pohodě.
Někdy je trochu...
stoupnul jsem u ní, když mám teď práci.
Stanleyho zbožňuje, hlídá, takže v pohodě.
Nechybí ti prostor?
Dal jsem se na večerní vapování.
Jenom kvůli těm deseti minutám o samotě v zahradě.
No tak vidíš.
Ideální.
Jo.
- Zdravím. - Tady jsem.
Hlavně ukliď všechny věci do skříně.
- Ať přes ně zase neupadnu. - Jo. Zrovna to dělám.
- A boty postav na noviny. - Teď jsem to udělal. Právě teď.
Nech si ten tón, já to slyšela.
Nesnáším, když mi někdo říká, co mám dělat, když jsem to už udělal, nebo to právě dělám.
- S Rebeccou takhle určitě nemluvíš. - To bych se neodvážil.
- Je doma? - Koupe Stanleyho.
Do obýváku nechoď, je nachystaný pro mé dámy.
- Fajn. - Kde jsi dneska byl?
- Pobíhal jsi s detektorem? - Jo.
- Našel jsi něco? - Ne.
Koukni, kdo je umytý a připravený do postýlky.
Ahoj, sluníčko. Kdo ti přečte pohádku?
- Ty. - Jo?
Než ho dáš spát, mrkneš se na to zrcadlo v koupelně?
Bojím se, že každou chvíli spadne.
Tak jo, podívám se po vrtačce. Možná to bude chvíli trvat.
- Dáš si sklenku vína? - Ano, prosím.
Donesu ti ho.
Jakou pohádku si přečteme, co?
OBÝVÁK - OBÝVÁK - KŮLNA
Stýská se ti po tvojí kůlně?
Kdo řekl, že každý muž, který překročil třicítku
a nemá kůlnu, by se měl považovat za zkrachovance?
- Titchmarsh? - Jo, ten to být mohl.
Nezůstaneme tady napořád.
Jenom než dáme dohromady zálohu
a teď, když pracuješ, to půjde rychle.
- Nezačínáte zítra nové vykopávky? - Jo. Na novém místě poblíž Colchesteru.
Staví tam kanceláře a my máme omrknout nějaké zdi, co vypadají na starořímské.
- To zní zajímavě. - Jo, to rozhodně. Jo.
- Jo? - No jasně.
Spousta archeologů si myslí, že u Colchesteru je ztracená římská osada.
No tak vidíš.
Na tvůj objev essexského Herculanea.
- Terry má dvě kůlny. - Ty můžeš mít jednu.
Dobré ráno.
- Skoro. - Kolik je?
- Tři čtvrtě na jednu. - Kruci.
Noc byla fajn?
Jo, ušla.
Kde jsi byla?
Zůstali jsme v baru po zavíračce.
Večer pracuješ?
Dneska mám volno.
Pozvala jsem pár lidí sem. Je to v pohodě, že jo?
Jo.
- Chceš na toust sýr? - Ano, prosím.
Poslyš, zlato...
paní Morrisová prosí, jestli by to nešlo tišeji,
když si sem zveš pozdě v noci kamarády, protože...
Tati, jako vážně, víc potichu už to nejde.
Tady je v noci tak mrtvolno, že se sebemenší hluk rozléhá po celém městě.
- Já vím, ale je stará. - Upadly mi klíče.
Nic víc. Upadly mi klíče a přísahám, že se rozsvítilo aspoň pět baráků.
Lidi šmírovali u okna.
No, to je...
to je prostě Danebury.
A Kate, víš, ten sýr...
- Co? - Když ze sýra odkrojíš roh,
hůř se pak krá... ale nic.
- Promiň, cos říkal? - Ale nic, jenom... ten sýr.
Helmu na hlavu, nebo mi napaří pokutu.
Já vím.
Ale předpisy jsou předpisy.
- Našel jsi něco? - Já nevím, tohle vypadá slibně.
Rozhodně to tipuju na římskou stavbu a poblíž jsem našel tohle.
Tady je zjevně vnějšek, takže zbytek budovy je v těchhle místech.
Navrhuju jeden rovnoběžný výkop a další v tomhle směru...
Jo, já myslel spíš... někde támhle.
Támhle?
Jo, tam někde.
- Proč tam? - Chci zjistit, co tam je.
Pod tamtím.
Myslíš jako na rozdíl od tady toho?
Jo. Jo, ano.
- Ale já myslel, že něco najdeme spíš... - Není to odtud tak daleko, ne?
Je to hnedka támhle.
Jo, asi jo.
Označíme to.
A není třeba kopat moc hluboko.
Můžu to tady v rychlosti projet detektorem kovů?
Co?
- Ty máš detektor kovů? - Jo, jo.
- Na co? - Někdy se hodí.
Neměl bys používat detektor bez povolení.
- Vždyť tě o něj žádám. - Já vím.
Já jenom říkám, že by se stavební firmě asi nelíbilo, že používáš detektor.
Zeptáš se jich?
No... jo.
Ale nedělal bych si naděje. A koukej nosit tu helmu.
Bezpečnost při práci.
Jak vidím, stůl nálezů je ve velmi dobré kondici.
Zdá se, že vlhké počasí z minulého týdne vašemu pátrání vskutku prospělo.
Začátkem měsíce byl terén velmi vyprahlý a rozpukaný,
ale stačilo pár dní vydatného deště
a pukliny zvlhly,
takže do nich snadněji dostanete svůj nástroj.
A co ještě značí vlhké prostředí, Hughu?
Hlubší penetraci.
Hlubší penetraci, správně.
V některých případech až 15 centimetrů.
- Promiňte, co je na tom k smíchu? - Nic.
Louise?
Nic... nic.
Promiň, Terry, byl jsem duchem mimo.
- Co že značí vlhké prostředí? - Hlubší penetraci.
- Správně. - Aha.
Čuňačinky, co?
Zacpi si uši, Sheilo, neposlouchej ty sprosťárny.
- Promiň, Sheilo. - Mně to nevadí.
- Mladému Hughovi to naštěstí nedošlo. - Co jako?
Bude mu pětatřicet.
Oplzlé narážky nechme stranou.
Jak říkám, máme tady několik kvalitních nálezů.
- Čí jsou tyhle vypucované rolničky? - Moje.
- Pěkný páreček. - Děkuji.
Dvě velmi pěkné viktoriánské mince - ty jsou čí?
Moje. Můj první poklad.
Nevím, zdali se tomu dá říkat poklad, Hughu.
Možná rozsypaná peněženka.
- Byly ve stejné díře? - Blízko.
Jak blízko?
45 metrů.
Byly v jedné přímce.
Jsou jenom dvě. Každé dva body na Zemi leží v přímce.
A teď,
prý máme nějaké novinky z ceremonie navracení cenností, Russi?
Přesně tak. Asi si vzpomínáte, jak tady Hugh našel zajímavý odznak,
ze kterého se vyklubala identifikační cedulka
z věznice Jejího Veličenstva v Chelmsfordu.
Trochu jsme zapátrali
a podařilo se nám přiřadit číslo vězně k jistému Oliveru Meekerovi,
který bohužel zemřel v roce 1993,
ale rovněž se nám podařilo najít jeho vdovu,
která stále žije a bydlí v Ipswichi,
a tak jsme jí mohli
ten odznak vrátit. PO NAVRÁCENÍ PŘEDMĚTU SE VDOVA ZHROUTILA
- Jak to dopadlo? - Bylo to pro ni naprosté překvapení.
Neměla nejmenší tušení, že je její manžel ve vězení.
Myslela si, že odjel na 18 měsíců pracovat do Kolumbie.
V hotelnictví.
- Dojalo ji to. - Spousta slz.
- Víte, proč byl ve vězení? - Jo.
On...
raději bych o tom pomlčel, protože to není nic hezkého.
To si děláte srandu. Koukněte na tohle.
Další solární elektrárna.
Za chvíli nebudeme mít kam chodit.
Je to čistá udržitelná energie, Louise.
- Musíš jít s dobou, přijmout změnu. - Nesežehávají ptáky?
- Cože? - Jo, sežehnou je z oblohy.
Solárními paprsky.
Ne, solární panely sluneční paprsky pohlcují, Hughu.
Neodrážejí je zpátky coby koncentrované smrtící záblesky.
Včely jsou z nich prý zmatené.
Lepší zmatená včela, než žádná včela, Sheilo.
Včelám to pomůže, protože mezi solární panely nasázejí polní kvítí.
- Aha. - Kde ji chtějí postavit?
Někde... vydrž chvíli.
"Třetí největší solární elektrárna..."
"13 megawattů..." Ne, ne, ne, tak kdepak to máme?
Tady to je.
"Zahájení výstavby za šest týdnů v..."
Podívejte, koho jsem našel. Vedu Toni.
- Ahoj, zlato. - Ahojky.
Jabčák, pivko, pivko
a jeden Aperol Spritz pro mou milovanou ženu.
- Dík, Terry. - Dík, Terry.
- Na zdraví, Terry. - Na vaše.
Stalo se něco?
Právě jsme se dozvěděli, že přijdeme o farmu.
- To ne, jste tam už léta, ne? - Pět.
No právě. Máte to tam prohledané skrz naskrz.
Sám jsi říkal, že musíme přijmout změnu. Čas jít dál.
Nikdy neprohledáš všechno. Vždycky je tam toho víc.
Od začátku mám tušení, že je tam něco pořádného.
Myslel jsem, že tenhle rok to najdeme.
Jak dlouho tam ty solární panely budou?
Píšou, že nájem je na 30 let.
A kolik ti je?
48.
Najdete si nové povolení.
Já nevím, je to čím dál tím těžší.
Víte co?
Pojďme shodit ty usmolené kalhoty a mluvit o něčem jiném.
- Dobrý nápad, zlato. - Jo.
Změníme téma.
Slyšela jsem, že tvojí Kate tuhle v noci upadly klíče.
Odkud to víš?
Kdo nám říkal, že Kate upadly klíče? Nebyla to Miriam ze zverimexu?
Miriam to slyšela od jedné z mamin ve Človíčkově.
- Našla je? - Ona je neztratila.
- Jenom jí upadly? - Tak nějak.
- To musím říct Miriam. - Buď tak hodná.
Možná je to dobře.
Můžeme být častěji spolu, nebo bys mohl zase začít skládat písničky.
Kdy mi zahraješ něco na mandolínu?
- Nejsem nic moc. - Na to jsem se neptala.
No... já nevím.
Dneska večer?
Bude tam Kate?
- Pozvala nějaké kamarády. - Mně to nevadí.
Zrovna teď mi ten byt neříká pane.
A nemůžeš si tu mandolínu přinést ke mně?
Stavila jsem se v lékárně a koupila jsem ti tohle.
- Pilulky na mořskou nemoc. - Nedělají mi dobře.
Ale děláme!
Už jsem je zkoušel. Mám po nich halucinace.
- Bude švanda. - A potom běhavku.
Poslyš,
já s Kate promluvím a něco už vymyslím.
Mrzí mě to. Slibuju.
Dobře. No tak se uvidíme zítra?
- Dobře. A promiň. - To nic.
Promiň.
Bydlím ve squatu.
Říkal jsi něco?
Že bydlím ve squatu. Bordel, kam se podíváš.
Ručníky na podlaze, haldy oblečení,
špinavé hrnky a talíře, všude něco rozlité.
Co tak najednou?
Toni nezůstane, dokud je tam Kate.
A mám strach, že mě nechá, jestli s tím rychle něco neudělám.
Ten kvartýr už není můj. Chci ho mít zase jako ze škatulky.
Tak Kate něco řekni. Bydlí u tebe zadarmo.
Jo, já vím.
Ale mám strach, že když něco řeknu, naštve se a odejde.
Bojím se, že uklouznu.
Doslova.
Na podlaze v kuchyni je pořád nějaké svinstvo.
Jestli tě to utěší, nenávidím svoji práci.
- Já myslel, že ji miluješ. - Je to na draka.
Nevím, co se tam děje. Šéf netuší, která bije.
Je jako chodící mrtvola. Já myslel, že archeologové jsou nadšenci.
Není to něco, na co se dáš proti své vůli.
Nevím, co bych si počal, kdybych nemohl utéct sem.
Ani kůlnu nemám.
- Neskončíme pro dnešek? - Tak jo.
Vypínáme detektory za pět,
čtyři, tři,
- dva... - Počkej.
- Co máš? - Skáče to mezi padesátkou a osmdesátkou.
Nejspíš jenom nějaká cetka.
Páni!
Koukni na to.
To je píšťalka.
Moc hezká.
Dobrá práce, kamaráde.
- Co je zač? Vojenská? - Ne, tohle je sokolnická píšťalka.
Používají ji na přivolání svého dravce.
Funguje?
Je v ní hlína, vydrž.
Zkus to.
Pivko?
No tak jo.
Jedna jsou slzy, dvě zas smích,
tři je děvčátko, čtyři raubíř,
pět je kov bílý, šest žlutý,
sedm navždy skryté tajemství.
Ďáble, ďáble, zaříkám tě.
Straka každou zprávu nosí, ať je dobrá nebo zlá,
je lstivější než havran, moudrem sovu překoná.
Poví, jaká bude sklizeň, jak se ječmen urodí,
ví, kdy v hrobě skončíme,
jak se kdo z nás narodí.
Jedna jsou slzy, dvě zas smích,
tři je děvčátko, čtyři raubíř,
pět je kov bílý, šest žlutý,
sedm navždy skryté
tajemství.
www.Titulky.com