Co to máte? To je detektor kovů?
- Promiňte? - To je detektor kovů?
- Správně. - Našel jste něco?
- Sem tam cosi. - Hodně štěstí.
- Možná narazíte na zlato. - Ano.
Nashle.
Zdravím.
Hledáte poklad?
Tak nějak.
- Co jste našel? - Sem tam něco.
- Žádné zlato? - Ne.
- No tak držím palce. - Jo.
Nashle.
- V pohodě? - Tohle je problém.
Je to veřejná cesta.
V jednom kuse tu courají lidi a ptají se pořád na to samé.
Jdou další.
A hele, detektory kovů.
- Taky jsme jeden měli, viď, Rosemary? - Bude někde v garáži.
Neříkejte.
- Našli jste nějaké zlato? - Ježíši.
- Promiňte? - Ne, ne, žádné zlato.
- Držím palce. - Držíte palce. Jasně.
Poslyšte, kolik vás tam ještě je?
Nás? Dneska tak padesát.
- Neskončíme pro dnešek? - Asi to bude lepší.
Překlad: datel071
- Páni, to bylo dobrých pár hodin. - Jo.
Kápnul jsi na něco?
Já taky.
I přes ty zatracené couraly.
Všechno římské, nic zvláštního.
Až na těchhle pět bronzových mincí. A tohle je kousek něčeho. Nevím čeho.
Já to samé. Římské střepy.
Čtyři nebo pět.
Kolikrát jsme to pole procházeli? A teprve teď začíná vydávat svůj poklad.
Za šest týdnů tady budou solární panely, kam až oko dohlédne.
Za necelých šest týdnů.
Srdce ti z toho dvakrát neplesá.
No jo. Sic biscuitus deteriatum.
- Koukal jsi včera na University Challenge? - Jo.
Jaké je třípísmenné obecné jméno pro ptáky čeledi Paridae?
- Balliol, pan Potts. - Crh.
Ano, crh je správná odpověď!
Klasika.
Nazdárek!
My o ptácích...
Nazdárek.
- Co vy tady děláte? - Jen tak. Měli jsme cestu kolem.
Vždycky máte cestu kolem. Zajdete si při tom kilometry.
Ano, může se to tak jevit.
Neviděli jsme vás od toho vašeho úžasného nálezu.
Toho zlatého ukazovátka.
Chtěli jsme vám pogratulovat.
- Jo? - Jo. Vážně fantastické.
Jaký je to pocit?
Mít v Britském muzeu vlastní kousek a pod ním cedulku se svým jménem?
Jo... je to dobrý pocit.
To si umím představit.
Gratuluju.
- Poslyšte... - ...hej, Mrs. Robinson.
- Cože? - Ale nic.
Chtěli jste ještě něco?
Tohle a...
zamávat bílou vlajkou, jak se říká.
Nemyslíte, že je načase zakopat válečnou sekeru?
- Co se podělit o zdroje? - O jaké zdroje?
Třeba o naše povolení.
My máme spoustu míst, kde hledat,
a tahle farma je pro vás dva zbytečně velká.
Když těch míst máte spoustu, proč chcete sem?
- Někdy není od věci... - Ne, ne, ne, s vámi nemluvím, Paule.
Větší výběr. Odlišný terén.
Žádná povolení nemáte, co?
- Ale máme. - Jo? A kde?
Přece vám to nepovím. Ledaže se podělíte.
Aha, jasně.
Máme pár špičkových míst.
Neříkejte.
Chápu, co děláte.
Co dělám?
Malého rozumbradu.
Ale kdepak, jenom mě ta brada trochu svědí.
Jo, taky mě nějak svědí.
Povězte nám o těch povoleních.
A teď to děláte oba.
Oba děláte malého rozumbradu.
Že jo?
Posmívají se nám. Jo.
Kdepak, jenom nás oba svědí brada.
Vážně?
Ubohé.
Jdeme, Paule.
Tága.
Kate, jsi doma?
- Kate, můžeš na slovíčko? - Hned jsem tam!
- Ahoj, tati. Promiň, zase jdu pozdě. - Kate, musíme si promluvit.
Tati, nemohl bys ten plakát sundat?
Tu tenistku? Proč?
- Nepřijde ti trochu nevkusný? - Nevkusný? Ne.
A taky trochu... neuctivý k ženám.
Kate, škrábe se na zadnici.
Tati, nemá spoďáry.
Ne?
Přijdu pozdě. Promluvíme si pak.
A tati?
Myslím, že ti sem vběhla veverka.
Tak zatím.
Krucinál!
Kruci! Krucinál!
Bylo to strašné.
Pročesával jsem pokoj po pokoji s rendlíkem a násadou od mopu,
šťouchal jsem pod nábytek, třepal záclonami...
trvalo mi hodinu a půl, než jsem prohledal celý byt.
- A žádná veverka? - Žádnou jsem nenašel.
Vystřelila si z tebe.
- Ty myslíš, že si ze mě vystřelila? - Vypadá to tak.
Takhle to teď mám - chaos.
Nikdy se nedrží plánu, takže nikdy nevím, jestli je doma.
Tak co budeme dělat, když nemůžeš bydlet se mnou na lodi?
Já vím. Zjišťoval jsem, co platí na mořskou nemoc.
Já taky. A myslím, že bys měl zkusit hypnoterapii.
Snažím se vyhýbat všemu mystickému.
- Na tom není nic mystického. - Je to trochu mystické.
Víš, já nemám strach z lodí, vadí mi to houpání.
Hypnotizér nemůže zabránit lodi, aby se houpala.
Třeba může. V tvojí hlavě.
Domluvím ti schůzku.
No...
bude zapotřebí odvážlivce, co se nebojí přehrabovat tady uvnitř.
Kdo ví, co rozpoutá.
Nechápu, co tady děláme.
Time.
Nic tady není.
Ještě hoďku.
Time!
Time... na tohle by ses měl přijít podívat.
- Kde to je? - Támhle vedle.
Nádhera.
Vidíš ty ochranné dlaždice?
Jako by to chtěli schválně uchovat. Vrstva písku a na něm ty kameny.
Kam až to jde?
Minimálně 1,2 metru tímhle směrem, možná ještě dál.
Zakryj to.
Co?
Celtou nebo něčím.
Zakryj to.
Dobrý den!
Je to támhle vzadu.
Jak se máte? Rád vás vidím.
Je to tam, Becks. Určitě.
Podle mě tam ty dlaždice dali schválně, aby ochránili tu mozaiku.
Už tě vidím.
Ta podlaha je možná neporušená.
Sundal jsem krajní kámen a objevila se ta mozaika.
Je nádherná, koukni.
- To je divné. - Co?
Udělal jsem minimálně pět fotek. Nejsou tady.
- Uložil jsi je? - Do háje. Kde jsou?
To je jedno. Udělám další, až zvedneme ty kameny.
- To je paráda. Gratuluju. - Dík.
Konečně jsem na Timovi viděl nějaký zájem.
Obvykle s ním nic nehne, ale tohle ho sebralo.
Bezva. Zdá se, že je to na dobré cestě.
Jo... jo.
Myslím, že je to na dobré cestě.
Nemůže mě přimět, abych udělal něco proti své vůli?
Jste neustále při plném vědomí, jen jste velmi uvolněný.
Takže mě nemůže přimět říct něco, čeho bych pak litoval?
Ne.
Nemyslím nic konkrétního.
Já nic neskrývám.
Pokud je mi známo.
Klid.
Já jenom říkám, že nechci nic vybreptat.
Mají lidé tendenci breptat?
Breptají málokdy.
Dobře... to je dobře.
- Pane Statere? - Ano?
- Pojďte, prosím, se mnou. - Proč?
Na vaši terapii. Jsem doktorka Hoffmanová.
Vážně?
- Opravdu? - Ano, to je doktorka Hoffmanová.
Aha, jo, skvělé. Bezva, jo.
Tak jdeme.
- Nebuď nervózní. - Já nejsem nervózní.
Zkus se uvolnit.
- Chci, aby to fungovalo. - Já taky.
Posaďte se a udělejte si pohodlí.
Čekal jsem nějaké... dekorace.
Dekorace?
Batikované ozdoby, větrné zvonkohry, vůni pačuli.
Jako u okultisty?
- Nepřimějete mě dělat Elvise, že ne? - Ne, nic takového.
Protože tak to dělají, ne?
Někdo řekne "ryba s hranolky"
a já dostanu nutkání zpívat a tančit jako Elvis.
Asi ano.
- Umíte to taky? - Nejsem jevištní hypnotizér, pane Statere.
- Smím vám říkat Lanci? - Ale jistě.
Výborně. Tak tedy...
bude to fungovat jedině v případě,
když si uděláte pohodlí a zcela se uvolníte.
Děkuji.
Pohodlně se opřete.
Zdárný výsledek závisí na tom, dokážete-li úplně vypnout,
důvěřovat mému hlasu a nechat se jím unášet.
To by mohl být problém,
kdybyste měla protivný přízvuk nebo pisklavý hlas.
Zkuste podobné myšlenky na chvíli vytěsnit.
Pokuste se vyprázdnit svou mysl.
Udělám, co mi řeknete.
Výborně.
Teď zavřete oči a naslouchejte mému hlasu.
Naslouchám.
To mi nemusíte říkat. Prostě naslouchejte.
- Chápu. - Nemusíte nic říkat.
- Já myslel, že čekáte na odpověď. - Ne.
- Odmlčela jste se. - Odmlk bude hodně,
ale vy nemusíte nic říkat, ani si dělat starosti.
Prostě se uvolněte...
a naslouchejte.
Chci, abyste si představil,
že ležíte na měkkém teplém písku na pláži.
Je překrásný letní den a do tváře vám svítí slunce.
Nemáte jedinou starost, nemáte vůbec nic na práci.
Můžete si užívat slunce celý den.
Promiňte, omlouvám se, ale na slunce jsem velmi citlivý.
Snadno se spálím.
Nikdy bych se jen tak neopaloval.
Neposloužil by místo písku koberec?
Nemohl bych ležet doma?
Ano.
Tak tedy ležíte na koberci...
ve svém bytě.
Cítíte se velmi příjemně a je vám teplo. Tak akorát.
Cítíte, jak se do toho koberce noříte,
noříte se níž, skrze koberec,
níž a níž a ten koberec...
- Ne, ne, potíž je v tom... - Bydlíte v prvním patře?
Bydlím v prvním patře. Přesně tak.
Takže se nořím do bytu paní Morrisové. Trefí ji z toho šlak.
Proto to nejlíp funguje na pláži. Tam se můžete nořit do alelujá.
A nemáte něco na zastínění?
Možná bych mohl sedět pod takovým tím velkým slunečníkem.
Ano, to udělejte.
Fajn, takže jsme zpátky na pláži.
Pokračujte.
Pokračujtez-vous.
To bylo hodně rychlé.
Zhasl jsem jako svíčka. Takhle. Natotata v limbu.
- Vážně? - Jo. Ne, cítím se jiný.
Cítím se, jako bych už netrpěl mořskou nemocí.
Proč měla ta doktorka hlavu v dlaních?
Měla hlavu v dlaních?
Asi počínající migréna.
- Můžou mít děti migrénu? - Až tak mladá nebyla.
- Nevěděla, kdo je Uri Geller. - Proč jste mluvili o Urim Gellerovi?
Mluvil jsem o hochštaplerech obecně.
Nemyslel jsem ji. Jen jsem se zmínil, že pár jich určitě bude.
Ale ne, jo...
myslím, že mi to pomohlo.
Co je to?
To máš za to, žes byl statečný.
Děkuju.
Radši se zašijeme do klubovny.
Co zůstat u mě? Zkusíš, jestli to zabralo.
No tak jo.
Koupíme si něco s sebou. Zvu tě na rybu s hranolky.
Mockrát děkuju.
Moc hezké!
Konstantinovská dynastie, přibližně 224 až 330 našeho letopočtu.
Jak jsem říkal.
A tohle je 3. století, možná Claudius II.
- To jsem taky říkal. - Všechno na stejném poli?
Tam dole to vypadá slibně, Terry. Jsme blízko, cítím to.
Co to Russell vyvádí?
Russelle?
Russi!
- Co to děláš? - Mám novou apku.
Novou co?
Novou apku v mobilu. Na detekování kovů.
Je skvělá. Můžeš hledat na různých historických místech.
Teď jsem na Hadriánově valu.
Mě už nic nepřekvapí.
A je to tady! Slušný signál - 12,5.
Je to hluboko.
Přilbice římského centuria.
Zachovalá.
Tu si nechám.
- Už ti Andy říkal, kdo čmuchal kolem? - Kdo?
- Simon a Garfunkel. - Cože? Antikvihledači?
Neříkají si teď jinak? Nějak přiblble.
Prsťoví žraloci.
TEROR FIRMA
Fajn, tak tedy dobrá.
Je rozhodnuto.
Odteď už nejsme Prsťoví žraloci.
A co jsme?
- Terra Firma. - Jo!
Ale "Terra" budeme psát správně latinsky, ne jak chceš ty.
To moje je děsivější.
Tak tedy, nové jméno, nový začátek.
Rozhodl jsem se, že letošní rok bude rokem,
kdy nás konečně přijmou do pořádných závodů.
A až se tak stane, chci, abychom byli připraveni.
- Chci, aby Prsťoví žraloci... - Terra Firma.
Chci, aby Terra Firma měla nejlepší nález v každé kategorii.
Gavine, co najdeš?
Jakub I., ražený groš.
Je pravý?
Asi jo. Mám ho z eBay.
- Jak bude hluboko? - 10-13 centimetrů.
- Kolik to ukáže? - 53. Ne úplně čistě.
Pěkné.
Michaele?
Buď realista.
A já řekl, "Jestli to tak skutečně dopadne,
jednostranným zápisem si změním jméno na Belinda Carlisleová."
- To je báječná historka. - Je to pravda. Jako že tady sedím.
Člověku to vrací víru v lidstvo.
Ještě šálek čaje, Belindo?
Tady ji máte.
To vám teda povím...
- ta má načasování jako Ken Dodd. - To se ti povedlo, Sheilo.
Že se ale nasmějeme, co?
Idiote!
- Co na tom bylo k nepochopení? - Prostě jsem myslel...
- Co? Co? - To je jedno.
Proč nezapneš mozek, než otevřeš pusu?
Kokote.
Tak tedy...
měli jsme rušný týden.
Po setkání s těmi dvěma šašky z DKDK, které nás jako obvykle nadzvedlo,
jsme se s Paulem rozhodli zajít za majitelem pozemku
- a zkusit mu... - ...máznout med kolem huby.
Zacukrovat do ouška.
- Ale to, co nám řekl... - ...byla bomba.
Přestaň mi skákat do řeči, buď tak hodný.
Ukázalo se, že Church Farm koupila společnost na výrobu solární energie.
Za necelých pět týdnů tam chtějí začít stavět.
- Tak dal ti to povolení? - Ne, nedal.
Ale dali mi ho ve Photon Harvest Solar Electricity.
Paulův nápad.
Vykašlete se na prostředníka, běžte rovnou za hlavouny.
Nabídněte jim služby, bez kterých se neobejdou.
Jaké služby?
Odstranění překážek - farmářských strojů, nevybuchlé munice.
- To byl můj nápad. - Teď jsem to říkal.
Před dvěma vteřinami jsem tě pochválil. Nemusíš to opakovat.
Když jsem zmínil nevybuchlou munici
a co se před pár lety stalo tomu trotlovi Terrymu Seymourovi,
nastražili uši.
A povolení...
dámy a pánové...
- je... - ...naše.
Bože!
Vy jste ti detektoři?
- Jací detektoři? - Co jsem s nimi mluvil po telefonu.
Ne.
- Už nějaké máme. - Co máte?
Detektory, co to všechno udělají, takže vás nepotřebujeme.
Promiňte, nechápu.
Máme pět týdnů, než se tu začne stavět.
Než začneme instalovat panely.
Koupili jsme pozemek, někdo musí odstranit překážky.
A máte na to vlastní detektoristy?
Jsou nezávislí. Napsali nám a my si je najali.
Co jsou zač?
Nějaká společnost jménem... Terra Firma.
- O těch jsem v životě neslyšel. - Kdy mají dorazit?
Už tady měli být, dali jsme si sraz. Myslel jsem, že jste to vy.
To se mi snad zdá.
- Vy jste ti detektoři? - Přesně tak.
Terra Firma k vašim službám, pane.
Z výrazu tváře našich přátel usuzuji, že už tu dobrou zprávu slyšeli.
- Zatracená podlá lest. - Právě naopak.
Byli jsme za všemi oprávněnými osobami, jak dokládá tahle korespondence.
My byli na téhle farmě pět let.
Nemůžete to dělat všichni? Mně to nevadí.
Ne, ne, ne, ne, ne.
Povolení jste dali nám, jak stojí v tomto e-mailu.
My máme povolení vlastníka.
To už neplatí.
No tak, jste jenom čtyři a je to 300 akrů. Proč nemůžete pracovat spolu?
Nabízeli jsme jim, že se podělíme, ale odmítli.
- No jasně, byli jsme tu první. - Proč bychom se měli dělit?
- Proto. - Sklapněte.
- Vy sklapněte. - Ježíši, jako malé děti. Kolik vám je?
Navrhuju kdo dřív přijde, ten dřív mele. Kdo tu byl první, vybere si pole.
To není fér.
Tak si dejte odchod všichni.
Počkat, zadržte. Já to beru.
Kdo dřív přijde, ten dřív mele.
- Tak jo. - Vidíte? Nemusíte být jak malé děti.
Jo. Ale až si vybereme svoje pole,
bude kolem něj neviditelná síla, která vám na něj nedovolí vstoupit.
- Ani bez detektorů? - Je to neprostupné silové pole.
Fajn. A teď si podejte ruce.
- Ani omylem. - Nikdy.
Dětina.
Vím, že jste.
Co jsem já?
Už je ti líp?
Jo.
Je to všechno venku?
Viděl jsem, jak to jedí ryby.
Vážně?
Jo.
www.Titulky.com