Zase jsou na tom stejném místě.
Na něco jsem přišel.
Něco se děje.
Je připravený?
Zapnuto.
Tak jo. Dej mi ten ovladač.
Fajn, pěkně pomalu.
Startujeme za tři, dva, jedna...
a stoupáme.
Jak ho zastabilizuju? Aby přestal stoupat.
Stačí pustit joystick.
Pořád stoupá.
Jo. Zkus páčkou dolů.
Pořád stoupá, co?
Jo.
Jo, už je fakt vysoko. Kam až má vystoupat?
Jak to mám vědět? Nereaguje.
- Jak ho dostanu dolů? - Ukaž.
- Vidíš ho? - Jen tak tak.
Ne.
- Ne, ztrácím ho. Je pryč. - Ne... jo, jo, támhle!
Ne.
Ne, nevidím ho.
Paráda. Fakt geniální.
To je celé? Bude stoupat, dokud nedosáhne oběžné dráhy?
Jak dlouho vydrží baterky?
20 minut.
- Říkal jsi, že s tím umíš lítat. - To jsem nikdy neřekl.
- Proč jsi ho nechal stoupat? - Zkoušel jsem všechno.
Ale nereagoval, stoupal pořád výš a výš.
To můžeš vysvětlit pojišťovákům.
- Proč já? - Protože, Paule,
to ty jsi tvrdil, že s tím umíš lítat.
Překlad: datel071
- Viděl jsi tenhle týden QI? - Jo.
Nevěřil jsem, že to někdy řeknu, ale Toksvigová je možná lepší než Fry.
To je sporné.
Tobě nepřipadá lepší?
Hlavu na špalek bych za to nedal, kamaráde.
Rozhodně odvádí dobrou práci.
Měří se s velikánem. Doslova.
Proč doslova?
Stephen Fry má skoro dva metry.
Jo, ale nemusí s ním lézt pod antropometr.
- No, mají takové pravidlo, že... - Kdo je to?
Máte se?
- Dobré ráno. - Jste detektoři kovu?
I tak se to dá říct.
Vy patříte k nim? K solárním lidem?
Kácení stromů. Likviduju překážející stromy.
- Tomu říkám slogan. - Váš život musí být pln radosti.
- Co? - Ale nic.
- Tenhle snad nekácíte. - Jo, ten musí taky pryč.
Cože?! Proč?
Čím komu překáží?
Stíní.
Jeden malý flíček?
Jenomže slunce - víme? - po obloze cestuje...
a ten flíček za den pokryje půl akru.
To je spousta promarněného slunečního svitu kvůli jednomu stromu.
Nashle.
To je deprimující.
Neměli bysme s tím něco dělat?
Jako co? Zachránit ten strom?
Jo. Nechceme přece, aby ho pokáceli.
Ne.
Tak bysme ho měli zkusit zachránit.
Jak se zachraňuje takový strom?
No, obvykle se k němu připoutáš.
Jeden se připoutá ke stromu a druhý dojde pro novináře.
Jo...
já ti nevím.
Jo, je to trochu trapné.
To jo.
Budka pro netopýry.
Cože?
Zachráníme ten strom budkou pro netopýry.
Lupneme tam budku, netopýři se v ní uhnízdí
a je to - nebudou na něj moct sáhnout.
- Jo? - Jo.
Je to stejné jako s čolkem velkým.
Stačí blátivá kaluž, ale jakmile se tam objeví jeden z těch kluzkých mizerů,
je z ní hned stanoviště zvláštního vědeckého významu.
Postrach developerů.
No tak se do toho dej. Vyrob budku pro netopýry.
Možná to udělám.
Mít tak kůlnu.
No jo. Promiň, kamaráde. Já zapomněl.
Cos udělal s nářadím?
Tiše rezaví v bednách v garáži.
Chceš říct, žes ho předtím neošetřil hadříkem namočeným v oleji?
Jasně že jo, trochu dramatizuju.
Aha.
Co máš?
- Držák tyče na schodišťový běhoun. - Těch jsem taky pár našel.
Někde tady muselo být pořádné schodiště.
Zdravím.
Toni?
- Ahoj, Kate. Co tady děláš? - Nevěděla jsem, kde je hlavní vchod.
Pojď tudy.
Nemusím něco říct?
- Nepotřebuju pozvání nebo tak něco? - To si pleteš s upíry.
Dík.
- Máte to tady úžasné. - Děkuju. Patřilo to babi a dědovi.
Fakt? Jak dlouho tady bydlíte?
- Zhruba tři roky. - A tátovi se tu zvedá žaludek.
Tak daleko nikdy nebyl.
Stačí, když se na loď dívá ze souše.
- Moře viděl jenom jednou. - Říkal mi to.
- Nečekejte dovolenou na pláži. - Já nečekám vůbec nic.
Odstěhuju se od něj. Najdu si vlastní byt.
- Proč? Je rád, že tam jsi. - Jo, já vím.
Proto jsem tam zůstala tak dlouho.
Má strach, že zase zmizím. Proto jsem mu to zatím neřekla.
Tak proč to říkáš mně?
Chtěla jsem jenom, abyste věděla, že tam nebudu pořád zaclánět.
Ty nezacláníš.
To od tebe není fér, Kate.
Kvůli mně to nedělej, protože ani nevím, jestli s tvým tátou ještě pořád chodíme.
Prosím, nepouštějte ho k vodě, zbožňuje vás.
- Kate... - Maggie u sebe nechal,
protože je dobrák od kosti.
Poslal tě on?
Jo. Řekl, "Skoč za Toni a pověz jí, že jsem dobrák od kosti." Jasně že ne.
Mám jenom výčitky, protože jsem ji tam pustila já.
- Nevěděla jsem, co je zač. - Kate, nechci to s tebou probírat.
S tvým tátou to buď vyřešíme, nebo ne,
ale dík, nepotřebuju od tebe radu ani hodnocení jeho povahy.
Vím, že je hodný. Proto s ním chodím.
- Takže jste se nerozešli? - Přestaň!
Nechci o tom s tebou mluvit.
Připadám si jako školačka, co probírá kluky.
- Na to jsem trochu stará. - Tak jo, už mlčím. Svoje jsem si řekla.
Jenom mám o něj starost.
Já vím.
Ta loď je bezvadná.
Je to spíš loďka.
Moc se mi líbí.
Nashle.
- Steve, můžu mu najít bezpečný domov? - Co je to? Dikobraz?
- Dikobraz? To jako vážně? Je to ježek. - Já myslel, že ti jsou placatí.
Přejetí, mrtví jsou placatí. Živí jsou... kulatí.
- Tak jo, Richarde Attenboroughu. - Davide.
Promiň. Já myslel, že jsi Andy.
Pojď mi s tím píchnout.
- Promiňte, já nejsem... - Pohni!
Než vypustím duši.
AUKCE BEZ REZERVACE
Ahoj.
Nazdar.
Co je v té přepravce?
Prosím, odstup od té přepravky.
Byla za mnou Kate. Řekla ti to?
Byla u tebe? Proč?
Aby mi pověděla, jaký jsi pohádkový princ.
- Až tak skvělý nejsem. - To jsem jí taky řekla.
- Byla na lodi? - Jo.
- Zvracela? - Ne.
- Nabrala nezdravě žlutý odstín? - Ne.
Takže to není dědičné.
Maggie jsem u sebe nechal, protože k ní už nic necítím.
Ji jsem mohl brát jako hosta, ale s tebou...
chtěl bych, abysme byli sami dva.
Tak jo, to je od tebe milé.
Jo? Mám pokračovat?
Zkus a uvidíš.
No, to je vlastně všechno.
Kate má vlastní pokoj, nerušila by nás.
O to nejde.
Ale nerušili bysme my ji?
- Chápeš, ne? - Moc ne.
No... je to otázka akustiky.
Akustiky?
Bože můj, však víš - zvukotěsnosti.
Pomyšlení, že by Kate slyšela naše techtle-mechtle...
Nesměj se, jenom mi to ztěžuješ. Víš, jak to myslím. Je to trapné.
Tak o čem uvažuješ? O obalech na vajíčka?
Jo, napadly mě obaly na vajíčka, protože ve skladu jich je hromada.
Obří pláty.
Nemůžu jí říct, aby odešla.
Prostě nemůžu.
Víš ty co?
Možná je připravená odejít, ale má strach, že tě to raní.
- Proč si to myslíš? - Řekla mi to.
Říkala, že si začne hledat vlastní bydlení.
Kde? Tady?
Jo, někde poblíž.
To ale mění situaci.
Jestli to sama chce...
nechtěl jsem s tím přijít jako první, ale...
Mohl bych jí pomoct něco najít, jestli to má být někde tady.
Nemá moc věcí, nepotřebuje nic velkého.
A potom co?
Mohla by ses ke mně nastěhovat. Jestli chceš.
Tak jo. A ty bys chtěl?
Jo.
- Ale loď neprodám. - Nemusíš.
Najdu nějakého nájemníka. I když je fakt prťavá.
Víš co? Počkáme, až si Kate něco najde,
a pak si můžeš dát inzerát.
To je řešení, které se přímo nabízí.
Jo.
Jo, taky si myslím.
Dík, kámo.
Telefon!
Našel jsem domek.
Objevil jsem domek a myslím, že by mohl být úžasný.
Kdo je to?
- Táta. - Haló?
- Našel jsem domek. - Už jsi na cestě?
- Už jedeš domů? - Myslím, že by mohl být úžasný.
- Andy? - Našel jsem báječné místo.
- Andy? - Našel jsem domek.
Poslechneme si, jak táta mluví sám se sebou.
Našel jsem domek, Becky. Našel jsem...
Becky, našel jsem domek. Já...
našel jsem jeden domek. Možná bysme na něj měli.
Je na něm spousta práce, ale mohl bych to dělat sám,
vlastně by se mi to docela líbilo.
Jde o to, že jsem dal výpověď.
V tuto chvíli ti musím říct... V tuto chvíli ne, to zní blbě.
Musím se ti s něčím svěřit, Becky. Dal jsem výpověď.
Sakra, sakra, sakra, sakra, sakra.
Ahoj!
Je někdo doma?
Co je?
Haló?
Jak ses měla?
- A máma o tom věděla? - Jo.
To neznamená, že to je v rychtyku.
- Je to v rychtyku tak napůl. - Ne, není.
Počkej, až uvidíš ten dům. Pak to bude v rychtyku.
- No tak mi ho popiš. - Ne.
Chci znát tvůj první dojem. Musíš si představit, jak by mohl vypadat.
Děr ve střeše a rozbitých oken si nevšímej.
- Takže chceš znát můj druhý dojem? - Jo. Chci znát tvůj druhý dojem.
- Copak si můžeme dovolit dům? - Je to aukce.
Bez rezervace, tak prostě vezmeme, co máme,
- a to nabídneme. - Ale my nic nemáme.
- Máme nějaké úspory. - Andy, máme deset tisíc.
To stačí na zálohu za byt, ale ne na domek se třemi ložnicemi a půlakrovým pozemkem.
To nevíš, dokud to nezkusíš.
Jsi snílek.
Klidně tvrď, že jsem snílek, rozhodně v tom nejsem sám.
- Snad přijde den... - Došlo mi to.
- Představ si to. - Andy, do čeho ses to zamiloval?
Nádhera, viď?
Jednou určitě bude.
- Kdo to opraví? Ty? - Jo.
- Sám? - Sám, zlato. Těším se.
Budu koníčkář na plný úvazek.
Budu Stana vodit do školy, vyzvedávat ho a mezitím nám postavím dům s růžemi u dveří.
Takhle natěšeného jsem tě neviděla, co jsme se vrátili z Afriky.
- Archeologii pověsíš na hřebík? - Jo. Na pár let klidně.
Čas mít budu spravit došky, čas mít budu spravit vchod,
čas mít budu máznout panty a zas zasklít...
Sklapni, došlo mi to. Běž najít Stana.
Co když tu jsou pasti na medvědy nebo skrytá studna?
Za skrytou studnu bych připlatil.
Už jsi byl někdy na aukci?
Ne, ale koukám na ně každý den v telce.
Přiklepnuté domy, Realitní loterie, Dražby-dražby-dražby.
- Chytáš Aukční kanál? - Ne.
No, stačí, když máš sebevědomí.
Přesně tak.
- Kolik máš peněz? - Asi dvanáct tisíc.
Panenko skákavá. Tak to ti sebevědomí stačit nebude.
Poslyš, nechceš se přestěhovat na hausbót?
S dvouletým děckem mě nenapadá nic lepšího.
Toni hledá nájemníka, aby se mohla přestěhovat ke mně.
- Jo? - Hm. Tak kdybys o někom věděl...
A co Kate?
Dobrý nápad.
Jo, zeptám se jí, jestli o někom neví.
Počkat!
Napadlo mě něco lepšího. Jsem génius.
Povídej.
Kate by se mohla přestěhovat na hausbót, takže by se jenom prohodily.
To je fakt dobrý nápad. Že to nenapadlo mě.
Jo.
Jo, nemá mořskou nemoc jako já,
nemá moc věcí a tu loď miluje.
Jak říkám - že mě to nenapadlo.
Problém s bydlením vyřešen.
Tak to vypadá, že jsem vykouzlil perfektní řešení.
Pár tisíc liber pro mě bys nevykouzlil?
Jo. Prostě ho musíme najít.
Zlatý poklad.
Máme na to týden.
Krucipísek.
Jdeme pozdě.
Obehnali ho páskou.
Zatraceně!
Museli dorazit chvíli po nás.
Kéž bysme to stihli, než to sem dali.
No nic. Aspoň jsme to zkusili.
- Počkej. - Co je?
Široko daleko není živá duše.
Co tím naznačuješ?
Já nevím. Jenom že...
ale nic.
Ne, ne, povídej. Cos chtěl říct?
Myslím, že bych to zvládl podlézt.
Cože? Ty myslíš jako...
Já vím, máš pravdu. Je to hloupost.
Ne.
Ne, něco na tom je.
Hlídej.
Hotovo?
Je to dobrý pocit, viď? Být aktivista.
Byli jsme jako nindžové. Ekologičtí nindžové.
Jo. Tak kdy se tam ti netopýři ukážou?
Netuším. Dneska večer?
- Myslíš, že se tam rovnou nastěhujou? - Nad tím jsem nepřemýšlel.
Asi chvíli potrvá, než tu budku najdou.
Tady to je, koukej.
- Nepřetržitá netopýří linka pomoci. - Kecáš.
Nekecám, koukni. Badatelský trust pro malé netopýry.
"Po provozní době jsou hovory přesměrovány na naše dobrovolníky."
Do toho.
Haló, já...
Jsem v pořadí.
Jsou vytížení.
Už to vyzvání.
Paule, vypni si mobil!
Paule!
Buď tak hodný, přepni si mobil na režim letadlo.
Rušíš mi moje Arado.
Zdravím, netopýří linka pomoci. S čím vám mohu pomoci?
Mám netopýří otázku, dotaz ohledně netopýrů.
Vynasnažím se. Čeho se váš dotaz týká?
No, víte, instalovali jsme budku.
Kdy v ní můžeme čekat netopýry?
Nejlepší by bylo vysázet kolem luční kvítí.
Přilákalo by hmyz a bezobratlé, jimiž se netopýři živí.
Neboli, jak říkáme, zajistit nocleh se snídaní.
Jistě, nocleh se snídaní.
Na nic takového bohužel nemáme čas,
takže kdy nejdříve je můžeme očekávat?
Jaký je světový rekord?
- Mohl bys to urychlit? - To je netopýří linka.
Proč to přehodili na tebe? Já jsem na seznamu mnohem výš.
Ano, je zcela možné, že už se na tom stromě uhnízdili.
Koukni, mám nepřijatý hovor. Mělo to být pro mě.
Dej mi ho.
- A kde se ten strom nachází? - Dej mi ho.
Ale to je...
Zdravíčko.
Badatelský trust pro malé netopýry, linka pomoci,
mluvíte s Philipem Petersem.
Omlouvám se za drobné zmatky s naší spojovatelnou.
Nyní mluvíte se zkušenějším členem.
Jste tam?
Nikdo tam není.
To snad ne.
Neříkejte, že vy dva jste... netopýří muži.
No jo, zase nějaká habaďůra, co?
Zkuste si to s nějakou jinou tísňovou linkou a zabásnou vás.
- Jdeme, Paule. - Ne.
- Co prosím? - Ne, Phile.
Tohle nebude habaďůra. Myslím, že potřebujou naši pomoc.
Chci vidět netopýří pověření.
Je pravé.
- Kde je ten strom? - Támhle.
- Možná už tam jsou. - Jo?
- Jo. Tohle místo jim svědčí. - Jak to zjistíme?
Budu si muset skočit pro detektor.
Netopýří detektor.
Tak moment.
- Najednou jsme vám dobří, co? - A je to tady.
Co z toho budeme mít my?
- Jak to myslíte? - Zachráníte strom.
- Badatelský trust pro malé netopýry... - Aha. BATMAN - teď mi to došlo.
Chytré. To jste vymyslel vy?
Paul a já jsme trustem zplnomocněni
lípnout dočasné ochranné nařízení na jakýkoli strom.
Samozřejmě za předpokladu, že se oba shodneme
na jeho mimořádném významu.
Tudíž se ptám znovu - co z toho budeme mít my?
Co byste rádi?
Tohle pole.
Vyčůránci.
To nemůžeme.
To bych nepřežil.
Představ si, že by s tím svým křápem našel zbytek pokladu.
Ne.
To ať ho radši nenajde nikdo.
Za týden už nikdo nebude mít šanci.
Možná bysme to tady měli otevřít, pustit sem všechny.
Příští týden, než o to pole přijdeme.
Já nevím.
Máme týden, kamaráde.
Vím, že tady někde je.
Pod našima nohama.
Pod osiřelou zemí.
Čeká na nás.
www.Titulky.com