Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
NEVYŘČENÉ DĚJINY SPOJENÝCH STÁTŮ
Mír a prosperita.
Železná opona byla spuštěna napříč celým kontinentem.
Řecký stát je ohrožován teroristickými aktivitami, které vedou komunisté.
Byl jste někdy členem komunistické strany?
Budu pokračovat v boji za mír.
Kolik máme času?
Nacházíme se v atomovém věku.
Je zaměstnáno 67 miliónů výdělečně činných - nejvíce v naší historii.
Stav dnešních Spojených států je výsledkem dobré vlády,
která nemá v historii lidstva obdoby.
Kola našeho osudu ovládá duch
povzbuzující k stále většímu pokroku ve farmaření, průmyslu,
vědě a obchodu, což zabezpečí většině život
který je fyzicky potěšující a duševně povznášející.
Kořeny našeho štestí leží zde.
...zachovávat, chránit a bránit ústavu Spojených států,
k tomu mi dopomáhej Bůh.
Republikán Dwight David Eisenhower byl zvolen prezidentem v roce 1952
díky drtivému vítězství v 39 státech.
Hrdina druhé světové války, mírný, a přesto neoblomný, označující korejskou válku za zbytečnou.
Eisenhower ji ukončí a obnoví americkou sebedůvěru a optimismus:
"Nyní se díváme do budoucnosti s vírou v sami sebe, ve svou zemi
a ve Stvořitele, který je otcem nás všech."
A s vírou v nejmocnější arzenál, jaký byl kdy stvořen,
pouhé 3 dny před jeho zvolením, USA otestovaly první vodíkovou bombu
na místě, které dříve bylo ostrovem Elugelab.
Zařízení o váze 65 tun bylo příliš těžké na vyhození z letadla.
Elugelab hořel 6 hodin pod hřibovým mrakem o šířce 160 km
a pak navždy zmizel.
KAPITOLA 5:
50. léta: Eisenhower, bomba a třetí svět
Kdo byl tento nový americký prezident s tváří dědečka?
V Postupimi byl proti použití atomových bomb na Japonsko,
tvrdě tlačil na otevření druhé fronty, aby pomohl Sovětům,
a rozvíjel přátelský vztah se sovětským generálem Žukovem.
Stalin si ho vysoce považoval.
"Generál Eisenhower je velký muž..."
"nejen díky svým vojenským úspěchům..."
ale také díky své přátelské, milé a upřímné povaze."
Byl vůbec prvním cizincem na přehlídce na Rudém náměstí,
který ji sledoval z plošiny nad Leninovou hrobkou.
A 6 týdnů po jeho inauguraci v březnu 1953
se objevila nová příležitost.
Probudivší se Američané zjistili, že Stalin je mrtev.
I přes jeho neobyčejnou brutalitu
si ho většina Rusů vážila za to, že dovedl národ k vítězství nad nacismem
a vrátil Rusko zpět mezi moderní průmyslové státy.
Zatímco veřejnost truchlila, noví nejistí sovětší vůdci
s tíživou vzpomínkou na člověka, který vládl jejich životům jako starověký car po 30 let,
se rozhodli snížit napětí s kapitalistickým západem.
Chtěli se nadevše zaměřit na zlepšení kvality jejich životů doma
a volali po soužití a mírové soutěži.
Jak odpoví nový americký vůdce?
Winston Churchill byl znovuzvolen podruhé do úřadu v roce 1951.
Sám zažil 50 let mezinárodní diplomacie od zlatého věku
evropských impérií k hrůznému vzestupu fašismu.
Ale nový jaderný věk znamená pro starého muže zvláštní druh teroru.
Urgoval Washington, aby se chopil té nebývalé příležitosti
a usiloval o mezinárodní summit s novými sovětskými vůdci.
Doufal v Eisenhowera.
Uběhlo 6 týdnů.
Ticho.
A pak Eisenhower výmluvně hovořil o míru:
"Tohle není vůbec způsob života v jakémkoliv skutečném smyslu.
Pod pláštíkem hrozby války se lidskost věší na železný kříž."
Sověti rychle šířili tato slova,
ale o 2 dny později přišla do Moskvy odpověď
od Eisenhowerova ministra zahraničí Johna Fostera Dullese:
"Útočný mír byl obranným mírem, přijatým v reakci na sílu Spojených států,
a komunisté bez přestání konspirují nad tím, jak zevnitř ovládnout
každou skutečně svobodně zvolenou vládu na světě."
Bylo to urážlivé a Sověti byli zmateni a přemýšleli,
zda je mluvčím nové administrativy umírněný Eisenhower
či zastánce tvrdé linie Dulles.
Dulles, syn presbytariánského ministra, udělal kariéru na Wall Streetu
ve 20. a 30. letech jako právník právní firmy Sullivan & Cromwell
a nikdy nezakolísal ve své oddanosti k ochraně obchodních zájmů USA
nebo ve své nenávisti ke komunismu.
I přes jeho pozdější vehementní popírání, že jednal s nacisty,
pracoval pro bankovní klienty a pomáhal zabezpečit
více než miliardu dolarů z prodeje německých dluhopisů v USA.
Vyjednával také se společností IG Farben,
významným spolupracovníkem Hitlerova režimu.
Dulles byl posedlý myšlenkou agresivního osvobození občanů pod sovětskou kontrolou:
"Všude po světě, kde se podívám, zní otázka,
co asi ztratíme jako dalšího? Zdá se, že jsme v obraně
a oni jsou v útoku."
V tuto dobu se 2,5 letá korejská policejní akce proměnila v noční můru
a nekonečné manévry o zbytečný kopec, stejně nepolapitelný
jako džungle v jižním Vietnamu o 15 let později.
Válečným hrdina generál Douglas MacArthurem bojoval se Severokorejci trénovanými a vybavenými SSSR
a tlačil je na sever směrem k čínským hranicím. Navzdory opakovaným varováním Pekingu
Truman ubezpečoval, že Čína nikdy nevstoupí do války.
Na konci podzimu roku 1950 stovky tisíc čínských vojáků
překročilo řeku Yalu a přinutilo americké a spojenecké síly
ke zběsilému ústupu. "Mariňáci, kteří byli v čele průlomu to nepovažovali za ústup.
"Prdlajs ústup!" řekl jejich velitel.
"Jen postupujume v jiném směru."
Magazín Time to nazval nejhorší porážkou, jakou kdy USA utrpěly.
Truman si zapsal do deníku: "Třetí světová válka je tu."
MacArthur a Truman každý zvlášť a opakovaně vyhrožovali užitím bomby.
Generál Curtis Lemay se dobrovolně přihlásil do přímých útoků
a američtí a sovětští piloti se bez vědomí veřejnosti účastnili
letecké války, jediného rozšířeného konfliktu mezi oběmi stranami během studené války.
Jako v dramatu Truman vyhodil MacArthura za neukázněnost:
"Generál MacArthur je jedním z našich největších vojenských velitelů,
ale světový mír je důležitější než jakýkoliv jednotlivec."
Bylo šokem vidět jejich silné a vybavené vojenské složky, jak je poráží
špatně vyzbrojení čínští venkované. To snížilo Trumanovu popularitu na rekordně nízkou úroveň 22%.
Jelikož vítězství nebylo na dohled, síly Spojených národů vytrvaly
i další měsíce v masivním, neúprosném
konvenčním vzdušném bombardováním severu i jihu, podobnou vojenskou akcí, jaká postihla Japonsko
o 5 let dříve. Za zbraň byl vybrán napalm.
Téměř každé velké město v Severní Koreji bylo do základu vypáleno
a na Jihu zůstalo jen málo.
Ačkoliv si Mao Ce-Tung představoval celosvětový konflikt, Stalin v létě 1951
dotlačil Severokorejce k vyjednávacímu stolu.
Ale vyjednávání se táhla ještě další 2 roky.
O čem se tady bavíme? O čem budeme vyjednávat?
Vy víte, že tento bezvýznamný kopec nemá žádnou cenu jak pro vás,
tak pro nás. Nestojí ani za jediný lidský život.
Necítíte určitou odpovědnost za ty tisíce?
I přes určitý postup ve vyjednávání a sovětskou mírovou iniciativu
po Stalinově smrti, Eisenhower nyní vyhrožoval rozšířit válku.
Svým velitelům navrhl, že oblast Kaesongu v Severní Koreji
by mohla být dobrým místem na ukázku nové americké taktické atomové bomby.
Sbor náčelníků štábů a Národní bezpečností rada schválili atomové útoky na Čínu.
Eisenhower a Dulles se ujistili, že komunističtí vůdci vědí o těchto hrozbách.
Spojené státy také začaly bombardovat přehrady poblíž Pchjongjangu v Severní Koreji
a způsobily tím enormní záplavy, čímž zničily úrodu rýže.
Norimberský tribunál odsoudil podobné akce nacistů v Holandsku
v roce 1944 jako válečný zločin.
S rychle rostoucími ztrátami na obou stranách bylo konečně podepsáno příměří
v červenci 1953, rozdělující zemi přesně tak, jako když válka před třemi lety začala.
USA, navzdory prohlášením o zastavení komunismu, byly vnímány jako poražená strana.
Protože nevyhrály.
Viceprezident Richard Nixon později trval na tom, že Eisenhowerovy jaderné hrozby
fungovaly brilantně a naučily ho hodnotu nepředvídatelnosti
a inspirovaly ho k jeho vlastní bláznivé tezi, kterou aplikoval na Vietnam o necelých 20 let později.
Co bylo jasné, byla zprávy Asiatům, kteří chtěli pokoušet americké zájmy.
3 až 4 milióny z celkově 30 miliónů Korejců bylo mrtvých, 10% populace,
stejně jako více než milión Číňanů a 36 tisíc Američanů.
Čína se hrdě postavila Američanům, stejně jako později Vietnam,
čímž si posílila si mezinárodní prestiž.
Ale USA blokovaly vstup Číny do Spojených národů až do roku 1971.
Sověti naproti tomu vypadali slabší a zvětšila se propast mezi nimi a Čínou.
Pokud jde o USA, byl to Churchill, kdo pochopil skutečný význam:
"Na Koreji teď vůbec nezáleží. Do svých 74-ti let jsem o tom zatraceném místě neslyšel.
Důležitým faktem je, že to povede k přezbrojení Ameriky."
Rozpočet na obranu vzrostl čtyřnásobně na téměř 50 miliard dolarů
a výdaje za armádu budou tvořit více než 50% amerického rozpočtu
po zbytek 50. let.
Za Eisenhowera bylo dosaženo permanentní válečné ekonomiky.
Jinak řečeno, pro USA již nebyl dobrý pouze General Motors,
ale i antikomunismus, který svědčil obchodu.
Vyvěste vlajky, bubnujte, dovedeme Ika do Washingtonu.
Během své kampaně Eisenhower udělal jen málo pro to, aby snížil teplotu studené války,
protože rozdmýchával protisovětské nálady, když volal po urychlení
demokraty zdržovaného osvobození východního bloku.
Ačkoliv pohrdal jedovatým antikomunistou, senátorem z Wisconsinu, Joem McCarthym
a v soukromí neschvaloval jeho taktiky, ustoupil mu během kampaně
a nepostavil se za svého mentora generála George Marshalla, kterého McCarthy obvinil
z vlastizrady za to, že jako ministr zahraničí ztratil Čínu.
I kdyby byl na ministerstvu zahraničí jen jeden komunista,
i to by bylo příliš mnoho.
Marshall odmítl reagovat a sdělil Trumanovi,
že kdyby za této situace musel vysvětlovat,
že není zrádce, nestálo by to ani za tu námahu.
Nicméně nedlouho poté se vzdal pozice ministra obrany.
Od roku 1950 tvořil McCarthy titulky:
"Zde v ruce mám seznam 205 jmen, s nimiž jsem obeznámil
ministra zahraničí, neboť se jedná o členy komunistické strany,
tito lidé však na ministerstvu stále pracují a utváří naši zahraniční politiku."
Senátore, senátore, rád bych si ověřil ta čísla, pane,
kolik komunistů jste říkal?
Řekl jsem, že je to přesně
105 komunistů na ministerstvu obrany.
Kolik pane?
275. A to je všechno, co vám k tomu mohu
v tuto chvíli říci. Pojď kotě.
Kolik jste říkal?
Byl bych mnohem šťastnější, kdybychom si stanovili pevný počet
komunistů, kteří působí na miniserstvu obrany.
Dalšího dne v jiném státě snížil toto číslo na 57.
Ačkoliv mlčel, když měl mluvit, Truman v jednom ze svých
nejlepších projevů ostře kritizoval náladu a hysterii, kterou sám pomáhal
vytvořit:
"Nyní vám řeknu, jak nebudeme bojovat s komunismem.
Neproměníme naši vynikající FBI v gestapáckou tajnou policii.
Někteří lidé po tom touží.
Nebudeme se pokoušet kontrolovat, co si naši lidé čtou, říkají a myslí.
Neobrátíme Spojené státy do pravicové totalitní země,
abychom se vypořádali s levicovou hrozbou.
Stručně, neukončíme demokracii.
Budeme pokračovat v obraně Listiny práv a svobod."
Ale v průběhu 50. let byla politická debata v USA v zásadě
ukončena, protože Eisenhower nikdy veřejně nezakročil proti extrémním praktikám
užívaných k potírání Rudé hrozby a Levandulové hrozby, která směřovala proti gayům a lesbičkám.
Skutečnou moc však měl v rukou ředitel FBI J.Edgarem Hooverem,
který měl Eisenhowerovu plnou podporu pro nahrávání telefonních hovorů, otevírání pošty,
instalaci odposlechů, vloupání do úřadů a trezorů.
Hoover často falešně zveličoval hrozbu překvapivého sovětského útoku na USA.
A v roce 1956 informoval Eisenhowera o možné hrozbě bomby vypuštěné
na Manhattan a zabití stovek tisíc lidí.
Co je v krabici?
Kdo je zvědavý, bude brzo starý, a vy mrtvá, pokud podlehnete
a otevřete krabici.
Hoover byl naprosto přesvědčen, že komunismus stojí za hnutím usilujícím o práva černochů
již od první světové války a od té doby sledoval každého černošského vůdce.
Jeho FBI byla zaměstnána na mnoha frontách, když vypouštěla informace
do tisku a v roce 1956 spustila program
Cointelpro, který za užití špinavých praktik vedl k ukončení činnosti
2 300 levicových organizací. V roce 1960 začala FBI vyšetřovat
více než 400 tisíc jednotlivců a skupin, všechno s Eisenhowerovou podporou.
Vlastenecké průvody zjizvily tvář krajiny. Paranoia byla na vzestupu.
"Komunismus ve skutečnosti není politická strana, je to způsob života,
zlý, zhoubný způsob života. Chová se podobně jako nemoc,
která se šíří jako epidemie. A stejně jako u epidemie, je nezbytná karanténa,
aby ochránila národ před nákazou."
Započala druhé, mnohem nebezpečnější vyšetřování v Hollywooodu.
Umělci a občané byli dopraveni před komise, aby uvedli jména.
Podle spisovatelky Mary McCarthyové účelem výslechů nebylo bojovat proti podvratné činnosti,
ale přesvědčit Američany, aby přijali princip udavačství
jako znak dobrého občanství. Fungovalo to.
Věhlasný žurnalista I.F.Stone již dříve odsoudil pokus o přetvoření
celé generace Američanů v policejní donašeče.
Obrázek našeho hrdinného spojence z druhé světové války byl v USA pošpiněn
berlínským vzdušným mostem, špiony, korejskou válkou
a dalším odhalením brutality Stalinových čistek.
Ale hon na komunisty pod označením Rudá hrozba poškodil USA mnohem víc.
Naprosto zdecimoval legální komunistickou stranu v USA,
jejíž počet členů klesl z 80 tisíc v roce 1944
na 10 tisíc v polovině 50. let, z nichž pravděpodobně 1 500 byli informátoři FBI.
9 let hraju to divadýlko a vadí mi, že jsem za to nenáviděn.
Stalo se něco na velitelství?
Ne, na velitelství si stále myslí, že jsem malá ryba, která zaprodává vlastní lidi.
Vy máte domov a rodiny. Když skončíte v práci,
jdete domů, kde vás rádi vidí.
Já nemám nic, jen kopu slizkých komunistů, kteří mi proříznou krk
a hodí mě do řeky, až se mnou skončí.
Podívej Kene, musíš mě z toho dostat, musíš ze mě smýt
tu rudou špínu, protože já už to nezvládám.
Ještě důležitější bylo, že Rudá hrozba oslabila americkou levici, odbory,
politické a kulturní organizace, které vznikly
díky reformám Nového údělu v 30. a 40. letech.
S výjimkou občanskoprávních a protijaderných hnutí
levicová hnutí upadala, progresivní směr zůstal celá 50. léta potichu
a dělnické hnutí se nikdy neobnovilo.
V dnešní době si období Eisenhowerových 50. let pamatujeme jako období osamoceného, smutného,
kapitalistického a korporátního muže s jeho šedou flanelovou konformitou.
Ze strachu, že výdaje na obranu přivedou zemi k bankrotu, Eisenhower a Dulles
volali po nové obranné politice, která by zmenšila velikost armády
a spoléhala by na levnější jaderné zbraně, které by se daly použít jako ostatní munice.
Bylo to založené na předpokladu, že jakákoliv válka se Sověty by se stala
v plném rozsahu jadernou.
I když kdysi nenáviděl atomové zbraně, Eisenhower sdělil britskému velvyslanci:
"Radši bych byl cílem atomové bomby, než abych se stal komunistou."
Snažil se přesvědčit unavenou společnost, že není žádný rozdíl
mezi konvenčními a jadernými zbraněmi.
V roce 1955 řekl reportérovi, že považuje jaderné zbraně za stejně
dostupné jako běžnou munici. Churchill byl v šoku.
Stejně tak držitel Pulitzerovy ceny, sloupkař NY Times, James Reston, který se podivoval
nad tím, proč žádný kongresman nezpochybnil Eisenhowerův příslib,
že provede případnou jadernou odvetu bez schválení Kongresu.
V srpnu 1953 Sověti odpálili 400 kilotunovou proto-vodíkovou bombu
v Kazachstánu a šokovali tím celý svět.
Vypadalo to, že dohnali skluz a byli nyní jenom 10 měsíců
za americkým testem vodíkové bomby.
V prosinci 1954 rozkázal Eisenhower rozmístit 42% atomových a 36% vodíkových bomb
za moře, blíž k Sovětskému svazu.
Mezitím on a Dulles zvýšili svá úsilí, aby překonali tabu
obklopující využití jaderných zbraní.
Na začátku prosince 1953 Eisenhower představil svůj program "Atomy pro mír"
při svém projevu před Spojenými národy, čímž okouzlil 3500 delegátů:
"Pokud mají lidé na celém světě dojít k míru rozumným způsobem,
musí být vyzbrojeni důležitými fakty o současném stavu věcí."
Slíbil levnou energii doma i v zahraničí a přitom ignoroval
varování vědců o nebezpečí šíření jaderných zbraní.
V průběhu let vláda navrhla iniciativy k použití
jaderných bomb pro těžbu nerostů, vytvoření přístavů na Aljašce,
uvolnění nedostupných ropných zásob, vytvoření podzemních rezervoárů
produkujících odsolenou vodu.
Existovaly plány na odstřel, který by vytvořil větší a lepší Panamský průplav,
na změny počasí a dokonce na roztavení polárního ledu.
Hamburgery z atomové elektrické pánve jsou chutnou ukázkou věcí,
které přinese atomový věk.
Ale když proběhl obrovský test vodíkové bomby na Marshallových ostrovech v březnu 1954,
který se nepovedl a kontaminoval spadem ostrovany a japonské rybáře,
následovala vlna mezinárodního pobouření.
Slovo "spad" se dostalo do slovníku a opozice proti jaderným testům celosvětově vzrostla.
Vznikaly nové organizace, lidé znovu pochodovali ulicemi.
Respektovaný indický premiér Nehru z hnutí nezúčastněných veřejně osočil
vůdce USA jako nebezpečné, do sebe zahleděné blázny, kteří odpálí jakéhokoli člověka
nebo zemi, která jim zkříží cestu.
Eisenhower sdělil své Národní bezpečnostní radě: "Vypadá to, že si všichni myslí,
že jsme jen skunci chřestící zbraněmi a váleční štváči.
Dulles se obával: "Lidé nás dnes srovnávají
s Hitlerovou válečnou mašinérií."
Ale Eisenhower stále mohl mluvit výmluvně a věrohodně:
"Přišel jsem jako zástupce národa, který nechce ani hektar cizí země,
který nechce ovládat vlády jiných států,
který nemá program založený na expanzi obchodní, politické či jakékoli jiné,
která by byla na úkor lidu jiné země."
Byly zde i jiné důvody mimo jaderné zbrojení,
které vedly Nehrua k obvinění USA z uzurpování světové moci.
Nehru věděl víc než americká veřejnost.
Věděl, že Eisenhower neříkal pravdu.
V Íránu utrpěla Británie další prohru, když došlo ke znárodnění
jejího obrovského ropného průmyslu a konfiskaci majetku
provázené násilnými scénami.
Britové se obrátili pro pomoc na CIA a vyprávěli historky o blízkovýchodní ropě,
která přechází pod sovětskou kontrolu. Tento na ropu bohatý region táhnoucí se od Kaspického moře
až k Perskému zálivu byl na rozdíl od Koreje v ústředí zájmu západních mocností.
Demokraticky zvolený, neobyčejně populární, premiér Muhammad Mosaddek
byl prvním Íráncem, který získal právnický titul na evropské univerzitě.
Magazín Time ho jmenoval v roce 1951 mužem roku.
Inspiroval arabské masy napříč regionem,
který pulsoval nacionalistickou horečkou a byl plný lidí připravených převzít své záležitosti do vlastních rukou.
Dulles a jeho bratr Allen, který byl nyní šéfem CIA, věděli, že Mosaddek
nebyl komunista, ale obávali se, že moc převezme malá komunistická strana.
S Eisenhowerovou plnou podporou rozjela CIA plán na odstranění
šílence Mosaddeka tím, že si koupila novináře, vojenské důstojníky, členy parlamentu
a také služby extremistické teroristické skupiny Bojovníků islámu.
V srpnu 1953 organizované davy způsobily v Teheránu chaos šířením pomluv,
že Mosaddek je Žid a komunista.
CIA a Britská výzvědná služba platily pouliční násilníky za ničení mešit.
Mezi vzbouřenci byl Ajatolláh Chomejní, budoucí íránský vůdce.
Mosaddek a tisíce jeho stoupenců byly zatčeny za zradu, někteří byli popraveni.
Zničený dům bývalého premiéra Mosaddeka je tichým svědkem třídenních krvavých násilností
kulminujících vojenským převratem. Po minulém převratu utekl diktátor pryč.
Šáh, který uprchl do Říma, se nyní vrátil domů. Íránská ropa může opět téct na západ.
Znovudosazením šáha na trůn si USA otevřely finanční kohoutky
na dalších 25 let a vytvořily nejsilnějšího vojenského spojence na Středním východě.
Snížili britský podíl a 5 amerických ropných společností obdrželo
40% akcií v novém konsorciu.
To, co západní média oslavovaly jako vítězství, však mělo i obrovské nevýhody.
Místo toho, aby viděli změnu postoje po Stalinově smrti,
se Sověti dočkali další loutkové vlády dosazené USA
v národě, se kterým sdíleli 2 tisíce kilometrů dlouhou hranici.
A nyní prohlédli západní strategii obkličování.
"Blowback" ("Zpětný ráz") je špionážní termín pro nezamýšlené negativní následky
krycích operací na civilním obyvatelstvu útočícího národa.
A v tomto případě USA, navzdory dočasnému úspěchu a novým dodávkám ropy,
pobouřily občany hrdého národa.
Trvalo to dalších 25 let, ale nakonec v roce 1979 k "blowbacku" došlo.
Lid, otrávený zfalšovanými volbami a represemi od SAVAKu,
nenáviděné výzvědné služby praktikující mučení, se vzbouřil
a dal vzniknout islámistické revoluci vedené Ajatoláhem Chomejním, která vytlačila šáha.
Íránský převrat otrávil vztahy mezi USA a íránským lidem
na dalších 30 let až do dob prezidentování George W. Bushe a Baracka Obamy.
CIA nyní začala hrát svou vlastní hru a následujícího roku zorganizovala svrhnutí
guatemalského populárního vůdce Jacoba Árbenze Guzmána, který se postavil
proti obrovským obchodním zájmům USA, aby bránil svůj zbídačený středoamerický národ.
Dulles věřil, že Árbenz je tajný komunista a pokud ho nezastaví,
nechá Sověty infiltrovat se do tohoto regionu.
Ve skutečnosti byl komunistický vliv minimální a ve straně bylo
odhadem 4 tisíce členů.
Budoucnost Guatemaly ležela v likvidaci lídrů loajálních Guatemale,
kteří se nestali zrádci a agenty cizího despotismu, jenž chtěl využít Guatemalu
pro své vlastní zlovolné účely.
Ze základen v Hondurasu a Nikaragui zaútočili v červnu 1954 žoldáci vycvičení CIA.
A Árbenz musel přenechat své místo vojenské juntě.
Události následujících dnů a měsíců přidaly novou slavnou kapitolu
do již tak skvělé tradice amerických států.
"...ti, kdo pomáhají Árbenzovi ZEMŘOU!"
Arbenzův nástupník, odhodlaný antikomunista, Castillo Armas
ustanovil brutální vojenskou diktaturu zaměstnávající komanda smrti
a byl zabit o 3 roky později. Demokraticky zvolený Árbenz
varoval, že přichází 20 let fašistické krvavé tyranie.
Mýlil se.
Tyranie, která následovala trvala 40 let
a stála život přibližně 200 000 lidí.
Slovo komunismus se začalo používat nejen pro popis
sovětského systému, ale pro každého, kdo kdykoliv a kdekoliv
chtěl změnit směr své země.
Ať už je to odborový předák, reformátor, venkovský aktivista,
pracovník za lidská práva, nebo dokonce kněz, který čte evangelium
a organizuje svépomocné skupiny založené na radikálních či pacifistických heslech.
Události ještě většího významu se odehrávaly
současně s tím ve Vietnamu.
Britové se již vzdaly většiny svého impéria, ale Francouzi,
kteří byli poníženi německou invazí během druhé světové války,
stále bojovali za své obrovské kolonie v Indočíně a v Africe.
Stejně jako to udělali Britové v Íránu, aby získali pomoc od USA,
i Francouzi nyní démonizovali svého nepřítele Ho Či Mina jako komunistického fanatika,
ačkoliv věděli, že je jen dalším představitelem těch samých koloniálních nepokojů,
se kterými bojovali již od konce 19. století.
Vietnamský lid vždycky bojoval
za svou nezávislost. Dávno před ruskou revolucí
a dávno předtím, než se zakořenily základy komunismu.
Ale v této době se přirozeně předpokládalo,
že asijský komunismus byl řízen z Moskvy.
Pravdou bylo, že Stalin se choval v Asii opatrně
a stejně jako Maovi odpíral významnější pomoc i Ho Či Minovi,
protože viděl malý přínos v provokování Francie.
Ho, který obdržel podporu od USA, když stál v čele odporu
proti Japoncům během druhé světové války, nyní požádal prezidenta Trumana o pomoc
při zřízení nezávislého vietnamského státu.
Nedostal žádnou odpověď.
V roce 1950 zjistil proč. Truman podporoval druhou stranu.
V dubnu 1954 Ho Či Minova armáda složená z rolníků, dosáhla svého cíle, když dovlekla
extrémně těžké protiletecké zbraně a houfnice
skrze téměř neprostupnou džungli a horský terén,
aby mohli začít obléhat francouzskou armádu obklíčenou ve vesnici Dien Bien Phu.
Bitva na život a na smrt se odehrála u Dien Bien Phu, izolované francouzské
pevnosti hluboko v komunisty ovládaném teritoriu v Indočíně.
Bitva dosáhla svého vrcholu, když francouzské jednotky odrazily opakované
fanatické útoky 40-ti tisíců komunistů.
Francouzská posádka, zásobovaná vzdušným mostem a čelící přesile 4 na 1,
zabila nebo zranila na 10 tisíc útočníků, zatímco sama utrpěla závažné ztráty
poprvé za osm let trvání války.
USA platily 80% francouzských válečných výdajů.
Eisenhower to ospravedlňoval tím, že popsal země v tomto regionu
jako padající kostky domina, počínaje Thajskem, Indonésií,
Malajsií a samotným Japonskem konče.
Ačkoli Eisenhower vyloučil vyslání amerických pozemních jednotek, sbor náčelníků štábů
vypustil plány na operaci Vulture, letecký zásah proti Viet Minhu,
jenž zahrnoval možnost použití tří malých taktických jaderných bomb.
Nicméně Francie stejně jako Británie odmítly tuto možnost
a 7. května, po 56 dnech vyčerpávajících bojů, francouzská posádka padla.
A dny francouzské koloniální nadvlády byly v Asii u konce.
Přestože jeho jednotky kontrolovaly většinu země,
Ho podlehl tlaku Sovětů a Číňanů, kteří se báli
americké intervence, a v Ženevě přijal návrh,
který měl Vietnam dočasně rozdělit podél 17. rovnoběžky s tím,
že Ho Či Minovy jednotky se stáhnou na sever a Francouzům bude patřit jih.
Celostátní volby naplánované na rok 1956 pak měly zemi sjednotit.
USA slíbily, že do toho nebudou zasahovat. Ale zasáhly,
když dosadily konzervativního, zkorumpovaného katolíka do čela buddhistické země.
Ngo Dinh Diem neztrácel čas a začal pronásledovat své rivaly a uvězňovat komunisty,
z nichž tisíce bylo popraveno.
S podporou USA Diem následně zrušil nejdůležitější ustanovení
Ženevské dohody. Odvolal volby plánované na rok 1956.
Eisenhower později vysvětlil, že pokud by se volby konaly
"...v tu dobu, 80% populace by pravděpodobně hlasovalo pro komunistu Ho Či Mina."
Výsledkem toho bylo, že povstání se brzy znovu rozhořelo
a během několika krátkých let se francouzská válka stala americkou.
Na druhé straně zeměkoule se stal vietnamský boj inspirací
pro alžírské revolucionáře, kteří vyhráli
krutou osmiletou válku v letech 1954 až 1962.
To konečně oslabilo francouzské impérium v Africe.
V roce 1953 přijel Eisenhower do Madridu, aby nabídl velkou půjčku
obávanému fašistickému diktátoru Franciscu Francovi
výměnou za zřízení jaderných základen.
Španělsko bylo přijato mezi Spojené národy v roce 1955,
ačkoliv komunistické Číně bylo členství stále upíráno.
USA podporovaly také Portugalsko, jež si udržovalo své obrovské,
chatrné impérium v jižní Africe s plantážemi a systémem apartheidu,
stejným jako v sousední Jižní Africe, kde bělošská menšina
přísně potlačovala práva černošské většiny.
V polovině padesátých let narazila reputace Spojených států v třetím světě
na pomyslné dno, když se spojily s těmi nejvíce
zpátečnickými režimy.
Schopnost Ameriky podniknout odvetný úder možná udržovala rovnováhu sil
ve vztahu k Sovětům, ale vůči nárůstu revolučních nálad
v rozvojovém světě se ukáže být zbytečnou,
protože tyto státy se snaží udržovat neutrální kurz mezi kapitalistickým a socialistickým blokem
a znepokojuje je, že se utrácí miliardy dolarů za armády,
zatímco na věci nutné k přežití je peněz nedostatek.
Z tohoto neutrálního úhlu pohledu vypadala americká studená válka
vedená Eisenhowerem ani ne tak jako válka proti komunismu,
ale spíše jako válka proti chudým lidem světa
o světové zásoby surovin.
29 vedoucích představitelů z Afriky a Asie se poprvé sešlo v roce 1955
v Bandungu v Indonésii. Hostitelem byl Indonésan Achmed Sukarno,
který vedl boj proti holandským kolonistům.
Hvězdami byli jugoslávský odpadlický vůdce maršál Tito,
který se navzdory několika pokusům o atentát
vymanil ze Stalinova sevření,
dále Gamál Násir z Egypta, který se postavil britskému impériu,
Néhrú, první vůdce nezávislé Indie,
a vietnamský Ho Či Min.
Izrael, považovaný za spojence USA, pozván nebyl,
aby se vyhnuli bojkotu ze strany arabských zemí. Komunistická Čína pozvána byla.
Sešli se na krásném ostrově Jáva ve čtvrté nejlidnatější zemi světa,
ve které žije nejvíce muslimů na světě
a zdejší komunistická strana je třetí největší na světě.
Toto není konference, kde si budeme navzájem oponovat,
toto je konference bratrství.
Dulles proklamoval neutralitu, zastaralou koncepci,
která byla nemorální a krátkozraká.
Jednou z nejpodivnějších a málo známých epizod té doby bylo,
když byl čínský premiér Čou En-laj označen za terč
Čankajškovou nacionalistickou vládou na Tchaj-wanu.
Za tajné podpory CIA byly detonátor a bomba umístěny do jeho letadla.
Ale Čou přežil, protože změnil plány,
avšak zbylých 16 lidí zahynulo,
když letadlo za záhadných okolností explodovalo.
Čou však zůstal v tichosti
a konference byla považována za velký úspěch.
Ale mnoho těchto nezávislých vůdců bude v průběhu času svrženo USA.
Sovětský svaz, který nejprve blok nezúčastněných států ignoroval,
se nyní začínal vyrovnávat se svou vlastní minulostí.
Premiér Nikita Chruščov, který byl stejně jako Eisenhower
prostého původu a prošel si hrůzami druhé světové války
jako politický organizátor bitvy u Stalingradu, nyní šokoval komunistický svět,
když v únoru 1956 emotivně prohlásil to, co před ním nikdo nemohl,
aniž by byl potrestán.
Detailně popsal Stalinův vražedný teror, který zanechal vystrašenou ruskou společnost
ve stavu podrobení, které bylo ještě větší než to v USA,
kde netrpěli žádným fyzickým terorem.
Ostře odsoudil Stalinův kult osobnosti a započal
tolik potřebnou politiku destalinizace.
Reakce napříč komunistickým světem byla bouřlivá.
Stoupenci tvrdé linie byli šokováni. Mao v Číně zuřil.
Nepokoje zachvátily většinu východní Evropy.
Davy se shromáždily před budovou maďarského parlamentu
a svrhly obrovskou sochu Stalina,
dokonce i lynčovaly strážníky v ulicích.
Chruščov nechal revoluci rozvíjet se svým vlastním směrem,
ale když umírněný maďarský premiér vyhlásil svobodné volby
a řekl, že Maďarsko odstupuje od Varšavské smlouvy uzavřené roku 1955,
což byla obdobná organizace jako západní NATO,
Chruščov cítil, že nemá jinou možnost a musí reagovat, jinak bude odstraněn
stoupenci tvrdé linie.
Ruské tanky vjely do starobylého města a hnutí odporu
bylo potlačeno. Zahynulo 2 500 Maďarů.
Ačkoliv se toto číslo v porovnání s počtem obětí
způsobených americkými intervencemi v zemích třetího světa jeví jako nepatrné,
stane se jedním z největších příběhů studené války jasně ukazujícím
na sovětské zlo a dominanci.
Toto je Budapešť sužovaná pod krutou ruskou botou.
Komunistická tajná policie pronásledovala hrdinské bojovníky za svobodu.
Časopis Time jmenoval maďarského bojovníka za svobodu
mužem roku.
V tu samou dobu, aniž o tom americké veřejnost věděla,
američtí stoupenci tvrdé linie pokračovali v prosazování své politiky po celém světě.
Neměli jsme z pana Sukarna radost v roce... Co to bylo
za rok? V roce 1958. A nemáme z něj radost ani nyní v roce 1965.
Sukarno z Indonésie se stal hlavním terčem.
Některé plány CIA na jeho sesazení byly naprosto směšné. Zahrnovaly
pornofilmy a krásné ruské blondýnky i podporu
vojenského převratu v roce 1957, při němž piloti CIA bombardovali cíle.
Eisenhower popřel, že by se na tom USA podílely, a byl zahanben,
když jeden takový pilot, Al Pope, byl sestřelen se svou B-26 a poté prezentován
na tiskové konferenci.
Výsledkem tohoto snažení bylo, že Sukarno byl dotlačen přijímat
více a více sovětské pomoci. USA to bude trvat dalších 8 let,
než změní strukturu moci v Indonésii
v jednom z nejkrvavějších masakrů tohoto století.
V Little Rock došlo k mimořádné události.
USA vyslaly do světa svůj negativní obraz,
když na podzim roku 1957 musely v Arkansasu zasáhnout federální jednotky,
aby ochránily na střední školu nově přijaté černošské studenty
před nenávistnými davy.
Rozvíjející se Sovětský svaz mezitím před zraky všech
vypustil satelit Sputnik k nočnímu nebi.
"Od konce války Rusové pracovali mnohem rychleji..."
"mnohem efektivněji..."
"ve všech oblastech aplikovaných technologií..."
"v předstihu před vojenským systémem."
"Není pochyb o tom, že za několik málo let..."
"nás Rusové předstihnou. A to o hodně."
My jsme měli bomby, ale Sověti najednou měli vesmír.
Měli rakety a raketové střely.
Vůdce senátní většiny, Lyndon Johnson řekl, že Sověti
na nás budou brzy házet bomby z vesmíru, jako děti
háží kamínky na auta z dálničních nadchodů.
Eisenhowerova odpověď byla apatická.
"Vypustili do vzduchu jen malý balónek," řekl.
Poté, aby dal jasně najevo svůj názor, odehrál ten týden údajně 5 golfových her.
Důvodem bylo, že znal pravdu, ale nemohl ji odhalit,
a tou bylo, že USA vyvinuly přísně tajná průzkumná letadla U-2,
která létala více než rok ve výšce okolo 20 km
nad sovětským územím a fotografovala, aby zjistila, o kolik za nimi ještě Rusové
zaostávají v závodech ve zbrojení.
Ředitel CIA Allen Dulles později škodolibě poznamenal: "Byl jsem schopen
podívat se na každé stéblo trávy v Sovětském svazu."
O měsíc později Sověti vypustili masivní 6-ti tunový Sputnik 2.
Nicméně Chruščov nabízel Eisenhowerovi pomoc
a volal po mírové vesmírné soutěži a ukončení studené války.
Ale Ike, cítící ohromný politický tlak, veřejně promluvil
o ohromné a stále rostoucí americké vojenské převaze.
"Máme před Sověty náskok jak v kvalitě, tak v kvantitě.
Hodláme si ten náskok udržet."
Poukazoval tím na ponorky a obrovské letadlové lodě,
nyní vybavené jadernými zbraněmi.
Nicméně demokraté se chopili iniciativy.
Respektovaný předseda Sněmovny reprezentantů John McCormack prohlásil,
že Spojené státy čelí vymření národa. Mezi těmi, kdo se
s nadšením nechali strhnout názorem, že Sověti mají náskok,
byl i mladý senátor za stát Massachusetts, John F. Kennedy.
Eisenhower zavrhl tyto kritiky
jako pokrytecké parchanty.
Zadal vypracovat tajnou bezpečnostní studii,
jejímž autorem byl Paul Nitze, zuřivý antikomunista
a chráněnec Jamese Forrestala z Wall Streetu.
Jeho zpráva byla zničující. Její obsah prosákl na veřejnost.
Podle všeho to dal novinářům sám Nitze. Washington Post napsal,
že to vykresluje USA čelící nejvážnějšímu nebezpečí za celou svou historii.
Za užití metod bulvárních novin článek vykreslil
národ, jehož síla klesá a stává se druhořadým,
a urgentně volal po navýšení výdajů na armádu
od nynějška až do roku 1970.
Kniha Nevila Schuteho "Na břehu" z roku 1957,
následovaná mezinárodně populárním filmem,
děsivě vykresluje hrstku přeživších po atomové válce, kteří čekají
v Melbourne v Austrálii, v nejjižněji položeném velkém městě,
než i k nim dorazí radioaktivní spad, který již zabil zbytek lidstva.
Winston Churchill, nyní už v důchodu, se účastnil nějakého večírku,
když se ho zeptali, jestli by poslal jednu kopii románu i Eisenhowerovi.
Kdysi zuřivý hrdina studené války nyní odpověděl s beznadějí v hlase:
"Byla by to škoda peněz. On má teď v hlavě takový zmatek, že si myslím,
že Země bude brzy zničena. A kdybych byl všemohoucím Bohem,
radši bych ji ani znovu nevytvářel, protože by příště mohli zničit nejen Zemi, ale i mě."
I po dvou infarktech Eisenhower stále vypadal dobře,
ale by odtržený od dění.
Přímo před nosem, Americe pod okny, začátkem roku 1959 Fidel Castro
a jeho revolucionáři konečně svrhli kubánského diktátora Batistu,
za jehož vlády američtí byznysmeni kontrolovali
80% kubánských zdrojů. Castro mluvil o přerozdělení půdy
a reformě vzdělávacího systému. Zkonfiskoval rozlehlé zemědělské
pozemky a přes 400 tisíc hektarů patřících United Fruits
a dvěma dalším společnostem. Nabízel za ně odškodnění, které však byla odmítnuto.
Jako mnoho vůdců nezúčastněných zemí třetího světa, i Castro přijal
sovětskou pomoc. V dubnu 1959 navštívil USA a krátce se sešel
s viceprezidentem Nixonem, který Castra zavrhl jako komunistického naivku
a později podporoval jeho odstranění. A když americké a britské ropné
společnosti odmítly zpracovávat ruskou surovou ropu ve svých rafinériích na Kubě,
Castro je znárodnil a vyhrožoval že vyvlastní veškerý americký
majetek na ostrově. Eisenhower za trest uvalil
na Kubu obchodní embargo, jež Kubáncům kromě dalších věcí sebralo trhy
pro jejich cukr, který se nabídli Číňani a Rusové odkoupit.
Embargo si vybere strašlivou daň a ačkoliv bude zmírněno
na přelomu století, potrvá dalších více než
50 let a 10 administrativ.
Embargo bylo opakovaně odsuzováno velkou většinou Valného shromáždění OSN.
V roce 2011 bylo 186 národů proti, podporovaly ho jen dva -
Spojené státy a Izrael.
V březnu 1960 Eisenhower schválil plán CIA na sestavení
paravojenských složek kubánských exulantů, kteří měli svrhnout Castra.
Tento plán zahrnoval i možnost zavraždění.
Jelikož se stal symbolem pro zbytek světa, nemohli dovolit, aby Castro
uspěl.
Belgické Kongo bylo skandálně vykresleno v knize Josepha Conrada
"Srdce temnoty", která vyšla na počátku století.
Nic moc se tam nezměnilo.
Když Belgičané v roce 1960 odešli, nový socialistický premiér Patrice Lumumba,
zoufale hledající pomoc, přiletěl do Washingtonu. Ale Eisenhower se odmítl
s ním setkat. Šéf CIA Allen Dulles řekl Ikeovi, že Lumumba
je africký Fidel Castro a přesvědčil ho, aby schválil plán
na jeho zavraždění. Byl zpackán.
Ale jakmile Kongo upadlo do anarchické občanské války, Lumumba byl
v lednu 1961 odstraněn armádními povstalci za přítomnosti
belgických důstojníků. Byl mučen a zavražděn.
Rychle se stal hrdinou, mučedníkem pro celý třetí svět.
Mnoho lidí to dávalo USA za vinu.
CIA opustila mírový plán OSN a podpořila Josepha Mobutua.
Ten ukradl miliardy dolarů jak z přírodních zdrojů země,
tak od svých americkým podporovatelů a vraždil celé davy
aby si udržel moc. Mobutu vládl po tři desetiletí
jako diktátor, miliardář a nejdůvěryhodnější spojenec CIA v Africe.
Ve svém pozoruhodném projevu na rozloučení v lednu 1961, Eisenhower vypadal
jako by si byl vědom obludnosti, kterou vytvořil, a vypadalo to
téměř, jako by žádal o odpuštění.
Byli jsme donuceni vytvořit zbrojní průmysl
obrovských rozměrů. 3,5 miliónu mužů a žen je přímo zapojeno
do tohoto obranného procesu.
Dopady toho - ekonomické, politické, donkonce i duchovní -
jsou cítit v každém městě, každém státním orgánu,
každém ministerstvu. My tady ve vládě
se musíme bránit proti všem nežádoucím vlivům,
ať už chtěným, nebo nechtěným, které vytváří tento vojensko-průmyslový komplex.
Nikdy nesmíme dovolit, aby síla této kombinace
ohrozila naše svobody a demokratické zřízení.
V soukromí řekl Allenu Dullesovi: "Odkaz, který zanechávám svému nástupci,
je hromádkou popela. Byl blízko pravdě.
Pomineme-li svrhávání vlád v cizině a intervence
po celé planetě, byl to Eisenhower, kdo udělal víc
než kdo jiný pro vytvoření toho vojenského, průmyslového komplexu,
před nímž nyní varoval. Za Ikeovy vlády arzenál USA expandoval
ze zhruba 1 tisíce na 22 tisíc jaderných zbraní.
A po roce 1960 autorizoval dalších
30 tisíc zbraní. Jaderné zbraně nyní tvořily základ
amerického impéria a obdařily nového císaře, prezidenta,
mystickou silou, která vyžadovala stále
více utajování, a tyto nové pravomoci šly často daleko za hranici
původních limitů výkonné moci
definovaných v ústavě.
Přestože bomby samotné nebyly drahé,
rozsáhlá infrastruktura vyžadující vybudování základen v USA i zahraničí,
nosiče raket, letadlové lodě
a ponorky, již drahá byla.
Eisenhower navíc učinil americkou politiku
vyhrožování jaderným útokem přijatelnou.
V rozhovoru v časopise Life z roku 1956 Dulles hájil
svou riskantní politiku poukazem na tři odlišné události,
kde za jeho vlády USA došly
až na pokraj jaderné války a donutily komunisty ustoupit,
a to v Koreji, Vietnamu a Tchajwanském průlivu.
Ve skutečnosti to USA použijí znovu proti Sovětskému svazu,
který také hrozil, že použije své jaderné zbraně během
Suezské krize v roce 1956 a ještě jednou v krizi
s Čínou kvůli malým ostrovům Ťin-men and Ma-cu v roce 1958.
Eisenhowerovi nástupci v Bílém domě všichni
následovali jeho příkladu a vyhrožovali svým domnělým
nepřátelům, pokud neustoupí jejich požadavkům.
Co je málo známé, Eisenhower navíc
delegoval na oblastní velitele a další určené
osoby pravomoc zahájit jaderný útok v případě,
že věřili, že je k tomu okolnosti opravňují,
a nemohli se spojit s prezidentem.
A s Eisenhowerovým svolením pak někteří tito velitelé
delegovali tu samou pravomoc ještě
na nižší šarže. A tak jsme tu měli tucty prstů
ležících na spoušti v době, kdy jaderné zbraně neměly
žádné zabezpečovací mechanismy.
Generále Turgidsone, je pro mě těžké tomu porozumět.
Měl jsem dojem, že jsem jediný,
kdo má pravomoc nařídit užití jaderných zbraní.
To je pravda, pane.
Vy jste jediná osoba oprávněná to udělat a ačkoliv
nerad dělám závěry, dokud neznám všechna fakta,
začíná to vypadat, že generál Ripper překročil
svou pravomoc.
To rozhodně překročil. A mnohem víc,
než jsem si dokázal představit.
Možná zapomínáte na ustanovení Plánu R, pane.
Plánu R?
Plán R je krizový válečný plán, podle něhož může
nižší důstojník nařídil odvetný jaderný úder při překvapivém útoku,
jestliže důstojník k tomu za normálních okolností oprávněný, není k dostižení.
To jste schválil, pane. Určitě si vzpomínáte.
V srpnu roku 1960 Eisenhower schválil operační plán
na zahájení případného jaderného útoku současně na SSSR a Čínu
během prvních 24 hodin války.
Střízlivý odhad počtu mrtvých po americkém bombovém útoku
a jaderném spadu byl 600 miliónů lidí,
stejně jako 100 holocaustů, a to ani nemluvíme o možné atomové
zimě napříč celou planetou, která by ukončila veškerý život.
Při zpětném pohledu mohl Eisenhower stojící v čele nejsilnějšího
národa na světě během pravděpodobně nejnapjatějšího období v historii
udělat odvážnou akci a vydat se
jinou cestou.
Signály vycházející z Moskvy naznačovaly, že Kreml je připraven
na změnu kurzu.
Ale kvůli ideologii, politickým kalkulacím,
existenci militarizovaného státu a omezené
představivosti, Eisenhower se opět nedokázal chopit příležitosti,
která se před ním objevila.
Otcové také dělají chyby, víte.
Vlastně jsme k chybám velmi náchylní, protože se
usilovně snažíme, abychom se vyrovnali tomu perfektnímu obrazu,
jak si nás ve svých myslích malujete.
Prostě musíte pochopit, že jsem jen obyčejný
smrtelník s určitým množstvím
rozumu, schopný zvládnout většinu situací,
ale nejsem superman. Nemůžu dělat zázraky.
To, že jsem váš otec ještě neznamená,
že jsem neomylný.
Zajímavostí je, že v roce 1953, když se Eisenhower
stával stále větším hrdinou studené války,
jeho rádce generál George Marshall byl jako jediný vojenský důstojník
oceněn Nobelovou cenou míru.
Zdůrazňoval potřebu lepšího porozumění dějinám
a příčinám válek a řekl:
"Válečné výdaje jsou přede mnou neustále rozprostřené,
úhledně napsané v mnoha účetních knihách,
jejichž sloupečky jsou tvořeny náhrobními kameny."
Marshall, konzervativec, který přežil
dvě světové války a hospodářskou krizi, který na rozdíl od mnoha jiných generálů
jen zřídka nosil své medaile na veřejnosti
a který údajně odmítl velkou sumu peněz
za své memoáry, zůstal až do své smrti v roce 1959
respektovaný, ale trochu osamělý ve své majestátnosti,
protože byl vylučován z pravicových kruhů
pro svou umírněnost v době fanatismu a pro svou toleranci,
jejímž ztělesněním sám byl.
Není pochyb o tom, že na Eisenhowerovu éru se vzpomíná
jako na éru míru a prosperity.
Byla to doba, kdy se válka se Sovětským svazem
jevila jako pravděpodobná, a on má nepochybně zásluhy na tom,
že k ní nedošlo. Ale je neodvratnou skutečností,
že milovaný Dwight Eisenhower poslal svět
na kluzkou cestu vstříc svému zničení tím,
že nastartoval největší zbrojení v historii
a udělal svět mnohem nebezpečnějším, než byl,
když se poprvé chopil úřadu.
Stojíme tu připraveni připojit se
ke společnému úsilí, které odstraní příčiny vzájemného strachu
a nedůvěry mezi národy tak, aby bylo možné
radikální snížení našeho zbrojení.
Překlad: September a David83
Best watched using Open Subtitles MKV Player