Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
NEVYŘČENÁ HISTORIE SPOJENÝCH STÁTŮ
I kdyby byl na ministerstvu zahraničí jen jeden komunista,
byl by jeden komunista příliš mnoho.
Všude kam se podívám po celém světě, ptám se,
co - možná - ztratíme dál?
Toto je první mezikontinentální konference
tzv. barevných lidí.
Byli jsme nuceni vytvořit permanentní zbrojní průmysl
obrovských rozměrů.
Chceš muže za prezidenta který je skrz naskrz zkušený,
ale ne tak zkušený, že bude zkoušet něco nového?
Muž, který je dost starý na to, aby věděl a dost mladý na to, aby to udělal,
je to na vás, je to na vás, je to přesně jen na vás.
V roce 1960 byli prezidentské volby především o boji a problematice
komunismu.
Nad všechno ostatní, americký lid chce vůdce,
kteří zachovají mír, aniž by kapitulovala Amerika a svět.
Prezentoval se jako Barack Obama v roce 2008,
jako kandidát změny
mladý vyzývatel John F. Kennedy byl schopný porazit silného
antikomunistu republikána Richarda Nixona, který nebyl schopný zabránit
rozmístění raket a vytvoření komunistického režimu,
jen 90 km od pobřeží Floridy.
Rozhodně to vypadá, že 34. mužem který obsadí bílý dům bude
43 letý John Fitzgerald Kennedy.
Těm národům, které by chtěli být našimi nepřáteli,
nabízíme ne slib, ale žádost, aby obě strany začali znovu s hledáním míru,
před temnými silami ničení, rozpoutané vědou,
aby nepohltilo celé lidstvo v plánovaném, nebo náhodném sebezničení.
Kapitola 6: JFK: Na pokraji.
Kennedy, první americký katolický prezident, vyhrál těsné a možná ukradené volby.
Ale vyhrál i Washington a svět vzal útokem svým vtipem a
půvabnou elegancí.
Jeho vládě se přezdívalo Kamelot, podle mýtického krále Artuše
a jeho kulatém stole míru.
Jeho oportunistický, ale politicky chytrý výběr Lyndona Johnsona z Texasu
jako viceprezidenta, potvrdil nedůvěru liberálního křídla strany k němu.
Zvolen do senátu v roce '52, Kennedy byl za studené války liberál, který se
vyhýbal kritice Josepha McCarthyho, starého rodinného přítele.
Jeho mladší bratr, Robert, dokonce pracoval pro McCarthyho.
Zmiňujíc se o jeho titulu Pulitzerovy ceny, kterou získal za knihu "Profily odvahy,"
Eleanora Rooseveltová řekla, že by si přála, aby měl Kennedy trochu méně profilu
a trochu více odvahy.
Jeho tým, se skládal ze znalců různých fondů, podniků a
firem na Wall Street, stejně jako pokrokářů a intelektuálů, byl označen
jako nejlepší a nejbystřejší pro svou inteligenci, úspěchy a horlivého ducha
zosobňován poradcem pro národní bezpečnost McGeorgem Bundym, prvním uchazečem
který získal perfektní skóre na všechny 3 přijímací zkoušky na Yale.
Do obrany, Kennedy přivedl civilního outsidera Roberta McNamaru
proslulého svým logickým myšlením ve vedení Ford Motor.
rychle si získal bezprostřední nedůvěru od svých generálů tím,
že Pentagon podrobil důkladné kontrole.
Byl vynesen Eisenhowerův zničující jaderný
válečný plán. McNamara byl zděšen tím, co našel:
paranoidní kultura, nejhorší možný scénář.
Když Kennedy požádal statisticky myslícího McNamaru,
aby zjistil jak velký je rozdíl v raketách, trvalo
3 týdny, aby potvrdil že neexistuje žádný rozdíl a pak za několik měsíců
zjistil, že existuje obrovský rozdíl:
USA měly přibližně 25.000 jaderných zbraní, Sověti 2.500
USA 1.500 těžkých bombardérů z nich 1.000 v Evropě v dosahu Sovětského svazu,
Sověti 192.
USA měli 45 balistických raket, Sověti 4.
To je Kuba, kde je první komunismus
na západní polokouli. To přibližuje komunismus s příhodným
arzenálem letadel, tanků a moderních zbraní jen 150 km od amerického břehu,
jen 7 minut proudovým letadlem.
Kennedy byl informován o Eisenhowerově plánu invaze na Kubu, Allenem Dullesem
který ujišťoval "že kubánský lid by to podpořil".
Několik civilních poradců se ostře postavilo proti plánu,
ale nezkušený prezident se bál blokovat operaci podporovanou
Eisenhowerem a štábem velitelů.
3 dny před operací, v dubnu 1961 bylo 8 amerických bombardérů B-26 pilotovaných kubánskými exulanty,
polovinou neschopného Castrova letectva.
USA se nedopustili žádné agrese proti Kubě a žádný útok nebyl
zahájen z Floridy nebo z jakékoli jiné části USA.
Velvyslanec Adlai Stevenson v trapné předehře k Powellovému
výkonu při OSN k Iráku v roce 2003, ukázal fotografii
letadla údajně pilotovaného Kubánským uprchlíkem, ale rychle bylo odhaleno,
že patří k CIA.
Začal útok na diktaturu Fidela Castra.
Téměř 1.600 kubánských exulantů dorazilo do zátoky sviní v 7 lodích, dvě z nich
ve vlastnictví United Fruit. Ale Kubánští vojáci byli připraveni.
A k žádnému lidovému povstání vůbec nedošlo.
Útočníci prosili o přímou podporu z USA a k velkému šoku CIA,
Kennedy odmítl tuto podporu, varoval a obával se sovětského protiúderu
proti západnímu Berlínu.
Na půlnočním setkání vojenských velitelů a šéfu CIA a tajných služeb
3 hodiny tlačili na Kennedyho aby vyslal pozemní a vzdušnou podporu. Čekali na to.
Eisenhower by to udělal. Velitel štábu náčelníků
řekl, že je trestuhodné, téměř zločinné, přestat pomáhat.
Ale Kennedy vydržel.
Na 114 povstalců bylo zabito, zhruba 1.200 zajato.
To měl být mrazivý začátek jednoho z nejneklidnějších desetiletí,
které změnilo svět od roku 1960.
Hlavu vzhůru Ameriko, pojďme se postavit, být stateční.
Hlavu vzhůru Ameriko, země, která je připravena nikdy nezemřít.
Existuje staré rčení, že vítězství má 100 otců a porážka je sirotek.
Přes prohlášení, podrobnější jednání a nezatajování odpovědnosti,
proto, že jsem odpovědný důstojník vlády,
celá špinavá záležitost měla hluboký vliv na prezidenta, který řekl,
vlivnému příteli novináři: První rada, kterou dám
mému nástupci je sledovat generály aby se zabránilo pocitu, že jen proto,
že jsou vojáci, jejich názory o vojenských záležitostech jsou důležité, zatraceně.
Zdálo se, že začíná chápat, před čím ho Eisenhower varuje, ale to
by musel udělat ostrý obrat, aby unikl ocelové pasti myšlení studené války.
Veřejně Kennedy převzal plnou zodpovědnost k fiasku, soukromě byl rozzuřený
na ty "zkurvysyny ze štábu náčelníků a ty parchanty z CIA,"
"rozbije CIA na tisíc kousků a rozptýlí je do větru."
Ke všeobecnému údivu vyhodil Allena Dullese, i když diplomaticky a dva další vysoké úředníky
a všichni zaměstnanci CIA v zahraničí byli umístěni pod jurisdikci ministerstva zahraničních věcí,
Kennedyho rostoucí nedůvěra k armádě a zpravodajským poradcům usnadňovala
odmítnutí jejich tlaku poslat vojáky v roce 1961 do malé vnitrozemské země v Asii, Laosu,
kde ho Eisenhower varoval, že může být důležité porazit komunisty.
Laos, strategický nárazníkový stát mezi rudým blokem a svobodnou Asií je sledován
se znepokojením po celém světě.
Sbor náčelníků chtěl Kennedyho postavit před dřívější obrovský závazek
vojenské síly. Arthur Schlesinger, poradce a uznávaný historik, později řekl:
Po Zátoce sviní, měl Kennedy opovržení pro štáb náčelníků. Odmítal je jako
skupinu starců. Myslel si, že Lemnitzer je pitomec.
A jako výsledek se Kennedy rozhodl pro neutrální řešení, které naštvalo Pentagon.
Které ho pronásledovalo.
Situace byla napjatá, když Kennedy cestoval do Vídně na setkání s Chruščovem
na jejich první summit v červnu '61
Chruščov nadával mladému prezidentovi do Amerického globálního imperialismu:
My v SSSR máme pocit, že revoluční proces by měl mít právo na existenci.
Hlavním problémem pro Chruščova bylo Německo.
Co ho vyděsilo byla vyhlídka na západní Německo konečně dostávající kontrolu
nad americkými atomovkami rozmístěnými tak blízko Sovětskému svazu.
A také v letech 1961, přibližně 20% východoněmeckého obyvatelstva, nějakých 2,5 milionu lidí
uprchlo přes otevřené hranice, hledající lepší život v západním Německu.
Byla to otevřená rána ponížení pro Sověty, kteří chtěli
smlouvu uznávající dvě samostatné Německa a odvolání západních armád
ze západního Berlína.
Chruščov vysvětlil Americkým novinářům:
Máme mnohem delší historii s Německem. Viděli jsme, jak rychle
se vlády v Německu můžou změnit a jak snadné je pro Německo, aby se stal
nástrojem masové vraždy. Můžete si myslet ...
že nemáme veřejné mínění. Nebuďte si tím jistí.
Máme takové přísloví:
Dejte Němci zbraň, dříve nebo později ji namíří na Rusy,
mohli bychom rozdrtit Německo do několika minut.
Ale bojíme se schopnosti Německa zavázat USA k zahájení války,
atomové války.
Kolikrát musíte být spáleni, aby jste respektovali oheň?
Kennedyho komentář k loučení s Chruščovem byl: Vidím, že to bude velmi studená zima.
Máme zcela různé pohledy na to co je správné a co špatné,
to, co je vnitřní záležitostí a co je agrese.
A především, máme zcela odlišný koncept, kde svět je
a kam směřuje.
Později to léto, Kennedy zesílil krizi vyhrožující řečí,
zdroj světového znepokojujícího napětí je Moskva, ne Berlín.
A jestliže začne válka, začne v Moskvě a ne v Berlíně.
Zvýšením armády o 300.000 mužů ztrojnásobil a vyzval k
národnímu programu na výstavbu veřejných a soukromých úkrytů radioaktivního spadu,
připomněl občanům: V termonukleární věku,
každé nesprávné posouzení na obou stranách o záměrech druhých
může přinést větší škody v několika hodinách, než bylo
ve všech válkách lidských dějin.
Národy Varšavské smlouvy odpověděli dramatickým způsobem.
13. srpna, východoněmecká vojska začala stavět barikády a silniční bloky
po celém Německu, aby zastavila proud unikající východních Němců.
Ostnatý drát byl brzy nahrazen betonem.
Kennedy ve vzdoru poslal 1.500 amerických vojáků po silnici ze západního Německa do
západního Berlína, kde je přivítal viceprezident Johnson.
Ten měsíc Chruščov pokračoval v jaderných zkouškách.
Když se o tom dozvěděl Kennedy vybuchl,
do prdele, znova.
Přes jadernou převahu USA, chtělo vojenské letectvo zvýšit
počet raketa na 3.000
McNamara s nimi bojoval až došli ke kompromisnímu číslu 1.000.
Sověti v říjnu odpálili 30 megatunovou bombu
dosud největší jaká kdy explodovala.
A další týden, 50 megatunovou bombu, více než 3.000 krát výkonnější
jako ta v Hirošimě.
Kennedy teď zdědil plnou silou Dullesovu riskantní politiku.
Pro vnějšího pozorovatele, by se mohlo zdát, že Američané byli jako smyslu zbavení
v létě a na podzim roku '61 jako národ vedli intenzivní debatu
o výstavbě radioaktivní úkrytů ve svých domovech, stejně jako o etice zabíjení sousedů,
nebo přátel při chránění svého úkrytu.
Máte kolem spoustu sousedů, kteří chtějí zůstat naživu
dál dělejte to, co děláte a my zničíme to kde jste teď.
Navzdory tlaku médií, překvapivě málo lidí si ve skutečnosti postavilo přístřešky
buď z pocitu rezignace, nebo rozpoznání obtíží
smysluplné přežití.
Při zpětném pohledu, stavba obrovské Berlínské zdi, vlastně rozptýlila okamžitou
hrozbu války, umožnila Chruščovovi uklidnit jeho tvrdé složky.
Kennedy se svěřil: není to moc hezké řešení, ale zeď, je sakra o hodně lepší než válka.
V jiné části světa, však Kennedy musel splnit svůj závazek
politicky důležitému kubánskému exilu, komunitě na Floridě
jak svrhnout Castrovu vládu.
To by mohlo vyvolat značné napětí se Sovětským svazem.
Zdravíme revolucionáře z Kuby!
ať žije vůdce Kubánské revoluce, Fidel Castro!
Na začátku listopadu rozpoutal operaci Mongoose,
teroristickou kampaň pod dohledem svého bratra Roberta a kandidáta Edwarda Lansdala,
navrženou tak, aby zničila kubánskou ekonomiku a mimo jiné tajně pokračovala
ve zpackaném pokusu o atentát na Castra.
Hledajíc záminku pro vojenskou akci, štáb náčelníků schválil operaci Northwoods,
což znamenalo opakování scénáře, kdy byla potopená loď Maine, která vyvolala
Španělsko-Americkou válku z roku 1898.
Dívky nádherné na Kubě. stop. Může vám poslat básně
o krajině, ale nechci utrácet vaše peníze. stop.
Neexistuje žádná válka na Kubě. Podepsán Wheeler. Žádná odpověď?
Ano. Drahý Wheelere: Vy opatříte básně, já opatřím válku.
Tento plán zahrnoval únosy Kubánské vlády, sestřelení
civilního dopravního letadla, potopení plné lodě Kubánců při útěku na Floridu
a obvinění komunistické vlády.
Kennedy odmítl plán, ale Americké akce během roku 1962
přesvědčili Sověty, že Kubánská invaze je na spadnutí.
V lednu USA nutily Latinsko-Americké země pozastavit
členství Kuby v OAS.
USA uspořádaly řadu rozsáhlých vojenských cvičení v Karibiku
na jaře v létě a na podzim roku '62,
přičemž na jednom z nich bylo 79 lodí, 300 letadel a více než 40.000 vojáků.
To poslední v říjnu se 7.500 vojáků námořní pěchoty, pod kódovým označením Ortsac
s falešnou invazí na ostrov a předstíraným svržením vlády.
Poselství bylo jasné.
Kennedy byl rovněž odhodlaný postavit se proti komunistům ve Vietnamu.
Ale jako student dějin musel mít pochybnosti
o úspěchu války v Asii.
Jako mladý kongresman, který navštívil Vietnam v roce 1951, během debaklu
v Korejské válce, nedoporučoval pomáhat francouzským kolonizátorům
a později mluvil obecně o nutnosti získat podporu Arabů, Afričanů
a Asiatů,
kteří nenávidí bílé lidi, protože byli poraženi, biti, využívání a zotročení.
Poukázal na rozpor z podpory
Francouzské říše v Africe a Asii, zatímco nepřátelští Sověti se pohybují v Maďarsku a Polsku.
Ale teď byl prezidentem a brzy bude hájit zkorumpovanou jihovietnamskou
vládu, která zakazovala veřejná shromáždění, některé politické strany a dokonce i veřejná tance.
Přijetím Eisenhowerové dominové teorie Kennedy nyní trval na tom, že Vietnam
představuje základní kámen svobodného světa v jihovýchodní Asii:
"prst v hrázi."
Lyndon Johnson navštívil Vietnam v květnu '61 a mazaný Ngo Dinh Diem
"..Winston Churchill jihovýchodní Asie.."
mu vymaloval bezútěšný obraz, pro mnohem větší účast USA.
Generálové a dokonce McNamara se shodli, že pouze Americké bojové jednotky by mohly zabránit
komunistickému vítězství.
Nicméně Kennedy, vyznamenaný veterán 2. světové války, se bránil vyslání bojových jednotek.
Řekl Arthuru Schlesingerovi:
Vojáci budou pochodovat, kapela bude hrát, davy budou skandovat
a do 4 dnů všichni zapomenou. Pak budeme říkat, musíme poslat
více vojáků. Je to jako pití: po odeznění jeho účinku
si musíte vzít další.
Ale on byl obdivovatel partyzánské války z 2. světové války, kde Britové a Američané
bojovali v místech jako Barmská džungle.
A přece schválil, svými generály jiné doporučení rozšiřují vojenskou účast
Amerického personálu ve Vietnamu z 800, když Kennedy převzal úřad
na více než 16.000 v roce 1963.
Také dovolil rostoucí armádu CIA a řadě amerických civilních
dodavatelů nahrnout se do tohoto nového podnikání jako mouchy na med.
Za Kennedyho 3 roky, CIA zahájila 163 větších tajných operací
po celém světě. Pouze o 7 méně než bylo provedeno za Eisenhowerových 8 let.
Vietnam ve svých raných etapách byl někdy označován jako válka CIA.
Ve West Pointu to Kennedy potvrdil, řekl: to byl jiný druh války,
nová svou intenzitou, starověká v jejím začátku, válka o útoku ze zálohy o narušení a vyčerpání
nepřítele, místo jeho napadení.
Nyní víme, že ve Vietnamu se stal pravý opak.
Pod Kennedym a většinou neznámo americké veřejnosti, USA začaly
přesídlování vesničanů do táborů obklopených ostnatým drátem - separované
a hlídané nespolehlivými jihovietnamskými vládními vojsky,
používali herbicidy na zbavení listí v partyzánských oblastech,
který později způsobil trvalé následky na životní prostředí a zdraví
nejen Vietnamců, ale i Američanů.
Ale, byla to Kubánská raketová krize v říjnu 1962, co skutečně ohromilo Kennedyho,
potenciálně katastrofální následek jeho tvrdé politiky studené války.
V neděli 14.října, sledovalo a přivezlo letadlo U2 fotografické důkazy
Sovětských balistických raket středního doletu na Kubě.
Byl to docela šok.
Chruščov mu lhala, když sliboval žádné útočné zbraně na Kubě.
Ale udělal velkou chybu.
Poslední věc, kterou Sověti chtěli v roce 1962 byla přímá vojenská konfrontace s USA.
S tuctem balistických střel, které by mohly zasáhnout USA a méně než 300
jadernými hlavicemi, neměli šanci proti 5.000 doručitelných
atomových bomb a téměř 2.000 balistických střel a bombardérů.
Proč to Chruščov udělal?
Americká veřejnost to nikdy nepochopila.
Média představila sovětské jednání na Kubě jako přímou Sovětskou agresi.
Ale ze Sovětského pohledu to byla rozumná reakce na
opakovaná znamení USA, že chystá první úder proti Sovětskému svazu.
Střely měly také odradit ... od invaze na Kubu,
která se v jistém smyslu nyní stala hlavní figurkou ve hře.
Rakety nutily USA dvakrát přemýšlet předtím než zaútočí a jak Chruščov řekl:
dá Američanům chuť své vlastní medicíny.
Existovali také pochyby, že Chruščov skutečně obdivoval Castra,
který přišel k moci sám bez vnější pomoci,
a měl obrovskou symbolickou hodnotu v zemích třetího světa.
Konečně, rakety byly levná cesta pro Chruščova, aby uklidnil ty
kdo se ptali na jeho vedení v komunistickém světě.
Ale bylo to tak nebezpečné, co udělal.
Tak nebezpečné.
Chruščov měl v úmyslu oznámit přítomnost
jaderných střel 7.listopadu na 45. výročí
Bolševické revoluce.
Ale jak vojenský analytik Daniel Ellsberg
poukázal, tím, že zadržoval tajné fakta, že doručil plavbou
taktické balistické střely spolu s jejich jadernými hlavicemi,
Chruščov změnil potenciálně účinný prostředek k odrazení americké invaze,
do destabilizující provokace která selhala.
USA nikdy nepochopili, že hlavice už dorazily.
Stroj úplného zničení
nemá smysl, pokud ho tajíme,
proč to neřeknete světu, co?
Bude to zveřejněno na sjezdu strany v pondělí
jak víte, premiér miluje překvapení.
Dokonce i dnes, si málo lidí uvědomuje závažnost Kubánské raketové krize
a ještě méně ji zřejmě chápe jako trvalou lekci.
Dullesovým dědictvím riskantní politiky jít na hranu,
nakonec zplodilo Frankensteinové monstrum.
O dva dny později, se Kennedy setkal se svými klíčovými poradci na přísně tajném
setkání, ve víře že zastaví rakety před tím, než budou plně nainstalovány.
O 3 dny později, 19.října se setkal se svým štábem náčelníků.
Snažili se o operativní vzdušný úder bez varování, odstranění raket
a následnou totální invazi na Kubu.
Lemay ujistil Kennedyho, že by Sověti nereagovali.
Lemay vítal jadernou válku, jako nevyhnutelnou válku, kterou
jeho země v současné době a pozici může vyhrát.
Nemusí být druhá šance.
Hřímal proti Ruskému medvědu:
Nakopnem ho do jeho varlat
a pak ho nakopnem ještě jednou.
Po schůzce, Kennedy poznamenal ke svému pobočníku Kennethu O'Donnellovi:
Budeme-li jim naslouchat a dělat to, co po nás chtějí, nikdo z nás
nebude živý, aby jim později mohl říct, že se mýlili.
S americkými raketami v Turecku, tak blízko Sovětského svazu, McNamara tvrdil,
že strategická rovnováha sil nebyla změněna.
Kennedy souhlasil. Ale
pro pochopení politické symboliky, řekl, že povolení k pobytu raket
by oslabilo vnímání USA po celém světě a
zejména v Latinské Americe.
Svěřil se svému bratru Robertovi, že kdyby neučinil razantní opatření nyní
po tom co udělal v Zátoce sviní, byl by obviňován.
Tento okamžik se stal rozhodující zkouškou Kennedyho charakteru.
V kontextu s vytvářením charakteru, bojoval statečně,
chránil životy mužů jako námořní poručík v jižním Pacifiku
a nyní už nebyl tak vystrašen z uniformovaných generálů.
V nadcházejících dnech odmítl radu starších mužů
jako Paula Nitze, Deana Achesona a dokonce Dwighta Eisenhowera.
Místo toho zvolil blokádu, kterou nazýval karanténou,
bagatelizoval skutečnost, že to byl válečný akt.
22. října, 8 dní po přijetí jeho představ, Kennedy vážně informoval
Americký lid:
Všechny lodě, jakéhokoli druhu směřující na Kubu
z jakéhokoli přístavu a země,
bude-li zjištěno, že obsahuji náklad útočných zbraní, se obrátí nazpátek.
Vylíčil USA jako nevinnou oběť nevyprovokované sovětské agrese
neukázal, že jsme vedli teroristickou válku proti Kubě od konce roku 1959.
Vím, že některé kroky by měly být přijaty, ale
budeme muset našlapovat velmi lehce, na pokraji války.
Myslím, že je nejvyšší čas, abychom zastavili Rusko a měli to pod svou kontrolou.
Napětí ve světě by se dalo krájet.
Lidé byli na hraně, přikování ke svým televizorům a rádiům
děti sledovali zprávy se svými rodiči plní strachu.
Ten samý den strategické letectvo dostalo příkaz Defcon 3
o 2 dny později, poprvé v historii na Defcon 2
připraveni udeřit na cíle v Sovětském svazu.
Rozhodnutí jít do propasti jaderné války bylo provedeno na základě
pravomocí daných Eisenhowerem, velitelem SAC generálem Thomasem Powerem
bez konzultace s prezidentem.
Poté, letka SAC zůstala ve vzduchu a tankovala u cisternových letadel.
Byl to Power, který v roce 1960 řekl, obranným analytikům:
"celá myšlenka byla zabít ty parchanty"
"podívejte, pokud na konci války, zůstanou dva Američani a jeden Rus, vyhráli jsme."
Analytik odpověděl:
"raději se ujistěte zda zůstane muž a žena."
Následovala série nebezpečných incidentů z nichž každý mohl spustit
holocaust.
SAC odpálilo testovací raketu z USA směrem k Marshallovým ostrovům a vedoucí činitelé
mylně uvedli, že Tampa a Minnesota jsou pod útokem.
25. října se Sovětští vůdci rozhodli odstranit rakety,
ale stále doufali, že USA zase odstraní rakety z Turecka.
Než mohli vykonat toto rozhodnutí, Chruščov dostal mylné informace,
že invaze na Kubu začala.
26. října americké letadla letěla přes Kubu na úrovni stromů,
250.000 vojáků se shromáždilo vedle Floridského pobřeží připraveno jít.
Bylo plánováno 2.000 bombardování.
Castro předpovídal útok USA do 72 hodin.
42.000 vojáků silná Sovětská armáda, které velel veterán od Stalingradu
s podporou 100.000 Kubánců,
neznámo pro americké zpravodajské služby, 100 bojových atomových zbraní.
Chruščov ztrácel kontrolu nad situací.
V tomto ohromujícím okamžiku, žádal své generály jestli můžou zajistit,
že tento postup nepovede ke smrti 500 milionů lidí:
K čemu by mi bylo v poslední hodině mého života vědět, že
když náš velký národ a Spojené státy byly v naprosté zkáze, národní čest
Sovětského svazu byla nedotčená?
Jak McNamara popsal,
.. nejpozoruhodnější diplomatická zpráva jakou jsem kdy viděl ..
Chruščov poslal Kennedymu naléhavý dopis s žádostí o slib,
že nenapadne Kubu.
Varoval, že dvě země směřují neoddělitelně k válce:
Nebude v našich silách to zastavit
a válku ukončit, když se povalí přes města a vesnice všude rozsévajíc smrt
a zkázu.
27. října došlo k incidentu, který Schlesinger popsal jako:
"nejen nejnebezpečnějším okamžikem studené války,"
"ale i nejnebezpečnějším okamžikem v dějinách lidstva."
Ruské lodě mířili ke karanténní linii
jedna ze čtyř Sovětských ponorek byla odeslána chránit lodě, celý den se snažila zničit
letadlovou loď USS Randolf,
více než 100 mil od blokády, Randolph začala shazovat hlubinné bomby
netušící, že ponorka nese jaderné zbraně:
Exploze otřásla ponorkou, ta potemněla s výjimkou nouzové linky
teplota prudce vzrostla, CO2 ve vzduchu dosáhlo téměř smrtící úrovně
a lidé sotva dýchali.
Muži začali omdlévat a padat.
Utrpení pokračovalo po dobu 4 hodin. Pak je Američané zasáhli
něčím silnějším. Mysleli si, že to je konec.
Vypukla panika. Velitel Valentin Savitsky se snažil
bez úspěchu dovolat generálního štábu. Předpokládal, že válka už začala,
a že je hanba zemřít, když nic neudělali.
Nařídil aby jaderné torpédo bylo připraveno na odpálení.
Obrátil se k ostatním dvěma důstojníkům na palubě.
Naštěstí pro lidstvo, politickému důstojníkovi Vasiliji Arkhipovovi se ho podařilo uklidnit
a přesvědčit ho, aby nevystřelil,
pravděpodobně sám bez pomoci, zabránil jaderné válce.
Uprostřed této hrdinné konfrontace nastal zlom, když
Rada národní bezpečnosti obdržela zprávu, že letadlo U2 bylo sestřeleno nad Kubou.
Chruščov to nepovolil.
Štáb velitelů chtěl okamžitě jednat a odjistit všechny zbraně a rakety.
Kennedy řekl: Ne.
Sestřelením U2, si oba Kennedy i Chruščov uvědomili,
že ztrácejí kontrolu nad svými obrovskými vojenskými mašinériemi.
Američané kteří byli neustále informováni televizí, byli paralyzováni a v sevření
něčeho co si ani nedokázali představit.
Robert McNamara později řekl, jak sledoval západ slunce
v sobotu večer 27. října: Byl to krásný podzimní večer,
krize byla na svém vrcholu
a já jsem šel na čerstvý vzduch abych viděl a cítil vůni,
protože jsem si myslel, že to je poslední sobota jakou kdy uvidím.
Sovětští diplomaté pálili dokumenty ve Washingtonu a New Yorku.
Zasvěcenci ve Washington začali tiše evakuovat své rodiny z hlavního města
říkajíc manželkám a dětem aby odjeli co nejdál z jihu tak rychle, jak je to možné.
V posledním zoufalém úsilí, Kennedy vyslal svého bratra na setkání se sovětským velvyslancem
Anatolym Dobryninem na tuto sobotu aby mu řekl, že se USA chystá zaútočit
pokud nedostane okamžitý Sovětský slib že odstraní své základny z Kuby.
USA dává slib, že nikdy nenapadne Kubu, ani při tom nebude pomáhat jiným.
Jestliže vaše rakety Jupiter v Turecku budou odstraněny
můžeme s tím souhlasit.
To není možné,
Spojené státy nemohou souhlasit s takovými termíny pod hrozbou.
Mýlíte se, pokud si myslíte něco jiného.
Chcete válku?
Nemůžeme souhlasit s takovou dohodou.
Spojené státy můžou nabídnout neoficiální potvrzení,
že naše rakety Jupiter v Turecku jsou zastaralé
a plánujeme je stáhnout za určitou dobu.
Toto stažení by mělo probíhat, v rámci, řekněme, šesti měsíců.
Samozřejmě, že jakékoliv zveřejnění tohoto ujištění by negovalo dohodu
a bylo by co nejtvrději dementováno naší vládou.
Toto soukromé ujištění reprezentuje slovo nejvyšší autority?
Dobrynin to předal naléhavě Chruščovovi,
který tvrdil ve svých pamětech, že zpráva Roberta Kennedyho byla
ještě zoufalejší, že prezident si nebyl jistý, zda ho armáda
nesvrhne a nechopí se moci.
Druhý den ráno, v neděli 28. října za úsvitu došlo ke spáse,
Sověti oznámili, že stahují rakety.
Svět si vydechl, jako by to byl jeden společný výdech pro všechny.
Krize ve skutečnosti pokračovala i nadále v zákulisí po další 3 týdny
a nakonec skončila 22. listopadu, kdy Sověti byli schopni získat kontrolu nad
svými bojovými atomovými zbraněmi od Kubánců.
Zbraně skutečně opustily Kubu.
Je zajímavé si povšimnout, při zpětném pohledu, že po celou dobu krize
Sovětské rakety nikdy nebyly v pohotovosti, vojáci Rudé armády v záloze nebyli povoláni
a proti Berlínu nebyli žádné hrozby.
O 30 let později v roce 1992, byl McNamara šokován, když říkal,
že pokud by tam Američtí vojáci vpadli,
bylo by jich tam 4 krát více, než ozbrojených Sovětů na Kubě a než si myslel
a mohlo by být pravděpodobně použito 100 bojových atomových zbraní.
Uvědomil si, že 100 tisíc Američanů by pravděpodobně zemřelo,
McNamara řekl, že odpověď USA útokem na Kubu se vystavují
vysokému riziku totální jaderné války mezi Spojenými státy a Sovětským svazem.
Stovky milionů lidí by zahynulo.
Možná celé lidstvo.
V poslední době bylo zjištěno, že na ostrově Okinawa
byla velká jednotka raket s megatunovými jadernými hlavicemi
a bombardéry F-100 vyzbrojené vodíkovými bombami,
které se připravovali na akci.
Jejich cílem by nebyl Sovětský svaz, ale Čína.
Vojenští vůdci byli vzteky bez sebe, když krize skončila, aniž by zaútočili na Kubu,
McNamara připomenul jejich hořkost:
Prezident pozval šéfy a poděkoval jim za jejich podporu
během krize. To byla pekelná scéna.
Curtis Lemay vyšel a řekl:
Prohráli jsme. Měli bychom tam prostě dnes jít a sejmout ho.
Bylo to Chruščov ještě více než Kennedy, který se zasloužil
lvím podílem, vyhnutí válce.
A za to, byl pomlouván, Michailem Gorbačovem
o 3 desetiletí později, když obhajoval
zhroucení Sovětského svazu.
Číňané obvinili Chruščova že je zbabělec.
Ruští radikálové říkali, že měl naděláno v kalhotách.
Většina v Pentagonu však
věřila, že jejich ochota jít do války donutila sověty ustoupit
zjistili, že je lepší pracovat také jinde
zejména ve Vietnamu, kde bylo třeba ještě jednou se
postavit proti komunismu.
Sověti došli k opačnému závěru a odhodlání, že už nikdy
nesmí být ponižováni a nuceni k takové kapitulaci.
Začali masivní hromadění jaderných zbraní a dosažení rovnosti s USA
oslabený krizí, Chruščov byl nucen odstoupit
následující rok.
Ale nejdřív napsal Kennedymu dlouhý dopis:
Zlo přineslo něco dobrého. Lidé cítí hmatatelnější
dech hořících plamenů termonukleární války.
S ohledem na to, udělal sérii odvážných návrhů na odstranění
všeho, co v našich vztazích bylo schopné vyvolat novou krizi.
Navrhl smlouvu o neútočení mezi NATO a Varšavskou smlouvou.
Řekl: "Proč nerozpustit všechny vojenské bloky,"
"zbavit se testování všech jaderných zbraní v atmosféře, ve vesmíru"
"pod vodou a také pod zemí?"
Navrhl řešení konfliktů v Německu a Číně.
Je zajímavé si povšimnout, že došlo k výraznému oživení
křesťanství ve stejné době, v krátké době získal pontifikát
23. Papež Jan, jeden z nejoblíbenější papežů vůbec.
Svolal druhý Vatikánský koncil, který vydal novou encykliku,
která otřásla katolickým světem a která byla nazvána "Pacem in Terris"
mír na zemi
a ohlašovala změnu myšlení
zvláště v Latinské Americe, kde kněží, jeptišky a nevysvěcené osoby vyzval
k poselství evangelií pro chudé a pronásledované, podporovat
aby vzali svůj osud do vlastních rukou k překonání bídy v níž žijí.
Stalo se to známé jako "teologie osvobození,"
která vedla k mnoha následujícím problémům s nástupci Kennedyho
v USA.
Ačkoli vlažnější k Chruščovovi ve své odpovědi se Kennedyho myšlení
vyvíjí a rok po raketové krizi
prošel významnou proměnou.
Začal vidět Vietnam jako místo k ústupu od konfrontace východu a západu,
ale věděl, že to nebude snadné.
Debata o Kennedyho pravých záměrech ve Vietnamu
je občas docela uštěpačná a jeho vlastní protichůdná prohlášení
a smíšené projevy přidali ke zmatku.
Je zřejmé, že byl pod obrovským tlakem v pokračování této politiky
a v červenci roku 1963 Kennedy řekl na tiskové konferenci:
ustoupit by pro nás znamenalo kolaps nejen Jižního Vietnamu,
ale i jihovýchodní Asie.
V soukromí nicméně vyjadřoval pochybnosti.
Na konci roku '62 žádal vlivný senátor Mike Mansfiield
jít tam a vyhodnotit situaci.
Mansfield se vrátil s velmi pesimistickým hodnocením
doporučující stáhnout USA své síly,
poradce Kenny O'Donnell popsal Kennedyho reakci:
prezident byl rozrušený a překvapen senátorovou zprávou.
Řekl mi, když jsme později o tom mluvili:
Jsem naštvaný na Mike protože nesouhlasí s naší politikou
a mám vztek sám na sebe, protože jsem se přistihl, že s ním souhlasím.
11.června '63 jedna scéna šokovala svět,
Vietnamský budhistický mnich Thich Quang Duc se upálil
v obsazeném Saigonu na protest proti zkorumpované jihovietnamské vládě.
McNamara začal tlačit na štáb náčelníků na plán postupného stažení,
Kennedy schválil plán v květnu '63, ale nemohl ho úředně schválit.
Prvních 1.000 mužů bylo připraveno odejít na konci tohoto roku.
V září poslal McNamara a jeho nový spolehlivý náčelník generálního štábu
generál Maxwell Taylor na 10 dnů průzkumnou expedici do Vietnamu.
Předali prezidentovi svou zprávu 2. října v níž volali po
stažení jednotek do konce roku '63
a dokončení do konce roku '65.
Kennedy nyní oficiálně prezentoval svůj plán ve formě memoranda 263,
které podepsal 11. října a pak bylo oficiálně uvolněno do tisku.
Kennedy byl bezpochyby zničen.
Měl říct svému blízkému poradci Kennymu O'Donnellovi:
V roce 1965 se stanu jedním z nejneoblíbenější prezidentů v historii.
Zatraceně, pro všechny budu komunistický utišitel. Ale je mi to fuk.
Když se pokusíme stáhnout z Vietnamu úplně, teď, měli bychom dalšího
Joea McCarthyho a rudou paniku na svých rukou. Ale můžu to udělat poté, co budu znovu zvolen.
Takže lépe uděláme, když budeme pracovat na tom, abych byl znovu zvolen.
Republikáni volali po jeho skalpu.
NY guvernér Nelson Rockefeller ho obvinil, že je měkký na komunisty,
"že naivně věří, že sovětští vůdci jsou rozumní a dychtiví"
"dosáhnout zásadní dohody se Západem."
Rockefeller, který byl umírněný republikán, řekl:
"základy naší bezpečnosti jsou oslabeny"
"Kennedy nezastavil komunistickou agresi v Laosu, nepodařilo se mu zajistit"
"leteckou podporu v Zátoce sviní a zůstal stát"
"se založenýma rukama, zatímco stavěli Berlínskou zeď."
Po Rockefellerovi na něj zaútočil extremistický republikánský senátor
Barry Goldwater, který vlastně vyhrál nominaci v roce '64.
Bylo to až v říjnu 1963 v naději, že situace v jižním Vietnamu
by se mohla zlepšit, Kennedy podpořil svržení, ale ne vraždu
tyranského Dinh Diemova režimu.
Když Vietnamský prezident a jeho bratr byli zabiti
jihovietnamskou armádou, Kennedy byl viditelně velmi rozrušen.
Nicméně, jeho postoj se nezměnil.
Mezi těmi, kteří později předstoupili s potvrzením záměru Kennedyho
ustoupit byli Robert McNamara, Arthur Schlesinger,
senátní vůdce Mike Mansfield a asistent státního tajemníka Roger Hilsman.
Daniel Elsberg se později v roce 1967 dotazoval Roberta Kennedyho na posun
veřejného mínění na válku.
Kennedy řekl, že jeho bratr
"byl naprosto odhodlaný neposílat pozemní jednotky."
Elsberg se ho zeptal, jestli jeho bratr přijal porážku z rukou
komunistů a Robert Kennedy odpověděl: měli bychom ... do..
my bychom dosadili vládu a pak se nás budou ptát z venku,
že se to mělo vyjednávat s druhou stranou
a udělat to jako v Laosu.
Elsberg se ho zeptal, proč byl jeho bratr tak odhodlaný, kdy většina jeho
vysoce postavených poradců byla stále odhodlána zvítězit, Robert emocionálně odpověděl:
protože jsme tam byli, byli jsme tam v roce 1951, viděli jsme co se stalo Francouzům,
to jsme viděli. Můj bratr se rozhodl, že nikdy nedopustí, aby se to stálo nám.
Během několika posledních měsíců jeho pozoruhodné života, dokonce uvažoval Kennedy
o obrácení kurzu s Castrovou Kubou,
vztah, v němž jeho politika dosahovala soustavně špatné výsledky.
Ale stejně jako se držel naděje na vítězství ve Vietnamu a zároveň
se snažil stáhnout své jednotky, schválil nové kolo
sabotáži CIA na Kubě
zatím co zkoumal ... jak se diskrétně dostat do osobního kontaktu s Castrem.
Řekl Jeanu Danielovi, vlivnému francouzskému novináři, ohledně
setkání s Castrem: Věřím, že není žádná země na světě
kde ekonomická kolonizace, ponížení a využívání bylo horší než na Kubě
částečně kvůli politice mé země během režimu Batisty.
Daniel se konečně setkal s Castrem 2 dny před atentátem na Kennedyho.
Castro, vyjádřil kritiku na chování USA, ale obdivoval Kennedyho potenciál
také vyjádřil naději na nový směr.
Kennedy uprostřed studené války čelil trvalým faktům
Americké politiky:
Musíte být silní, protože pokud jste vnímáni jako slabí,
pak nevydržíte.
Je to docela matoucí věc na moci.
Kennedy sám byl velmi nemocný trpěl Addisonovou nemocí a
účinky operace páteře v důsledku zranění z II. světové války,
byl závislý na lécích proti bolesti, ocitá se v izolaci klamu
nejen vůči sobě ale vůči své manželce,
vůči Kubě, Vietnamu a politice své země.
John Kennedy, ale nevypadal, že by měl strach.
Podobně jako Roosevelt, ztělesňoval slušnost, bylo mu odpuštěno mnohé v nové éře televizní reality.
V červnu roku 1963 měl projev na slavnostní promoci na americké univerzitě,
bez konzultace se štábem náčelníků, CIA, nebo ministerstvem zahraničí,
Kennedy pronesl jeden z nejpozoruhodnějších prezidentských projevů 20. století
povzbuzoval své posluchače, aby přemýšleli o sovětských lidech v lidských termínech
a vyzval k ukončení studené války.
Jaký druh míru mám na mysli a jaký druh míru hledáme?
Nemyslím Americký mír, vynucován ve světě americkými válečnými zbraněmi,
pojďme přezkoumat náš postoj k Sovětskému svazu.
Je smutné si uvědomit, že rozšiřujeme propast mezi námi
a pokud nemůže ukončit dnes naše rozdíly, alespoň můžeme pomoci
učinit svět bezpečným pro různorodost.
Neboť v konečném důsledku našim nejzákladnějším společným pojítkem je to, že všichni obýváme
tuto malou planetu. My všichni dýcháme stejný vzduch. My všichni se staráme o budoucnost našich dětí.
A všichni jsme smrtelní.
V září téhož roku, Senátem prošel částečný zákaz jaderných zkoušek
hlasováním 80 ku 19.
Ted Sorenson autor prezidentský projevů se domníval, že žádný jiný úspěch
v Bílém domě, nedával Kennedymu větší uspokojení.
Tato smlouva je pro všechny z nás a zejména pro naše děti
a naše vnoučata, kteří nemají lobby tady ve Washingtonu.
Podle starého čínského přísloví, cesta dlouhá 1.000 mil musí začít
jediným krokem. Mí drazí Američané, udělejme první krok.
A v jiném ohromujícím zvratu, Kennedy vyzval k nahrazení
vesmírného závodu, to byla možná jeho nejodvážnější iniciativa,
společný průzkum vesmíru a expedice na Měsíc mezi USA a SSSR.
Řekl: bude se uplatňovat mezinárodní právo a charta OSN. Proč by
první lidský let na Měsíc měl být národnostní soutěž?
V době, kdy John Kennedy jel do centra Dallasu, aby začal
kampaň za znovuzvolení '64, si udělal silnější nepřátele
v horních vrstvách inteligence, vojenských a obchodních společenstvích
nemluvě o mafii, u jižních stoupenců rasové segregace a
jak pro- tak anti- Castrovy Kubánce.
V jejich myslích, byl obviňován, že po Zátoce sviní
oslabil CIA vyhozením jejího vůdce,
bránil se účasti v Laosu, zakázal jaderné zkoušky,
plánoval stažení z Vietnamu,
ukončení kosmického závodu,
podporoval vlastenectví v zemích třetího světa,
koketoval s ukončením studené války a možná nejprůkaznější bylo
přijetí diplomatického řešení v Kubánské raketové krizi.
Vztek na něho byl niterný.
Kennedy si přečetl nejprodávanější román roku 1962 "Sedm dní v květnu", který
vykresloval převrat zuřivých Náčelníků štábů
proti liberálnímu prezidentovi k vůli nové jaderné smlouvě se Sověty.
Váš postup v minulém roce je na hranici trestné nedbalosti
tato smlouva s Rusy je porušení jakéhokoli pojetí bezpečnosti.
Nejste slaboch pane prezidente.
Jste trestně odpovědný slaboch.
Řekl příteli: je možné, že by se to mohlo stát v této zemi.
Pokud by byli tři Zátoky sviní, mohlo by se to stát.
To je Walter v naší redakci
stal se pokus o kterém snad už víte, útok na život prezidenta Kennedyho,
byl zraněn při jízdě automobilem z Dallaského letiště do centra Dallasu.
Tmavá stránka v análech amerických dějin byla napsána
kulkou vraha. A národ truchlí, svět truchlí.
Muž, který se stal 35. prezidentem před méně než třemi lety, je mrtvý.
Warrenova komise, silně ovlivněna exředitelem - CIA Allenem Dullesem,
došla později k závěru, že Lee Harvey Oswald byl osamělý vrah
ačkoli, na rozdíl od většiny osamocený úkladných zabijáků, pevně popíral svou vinu.
Případ proti němu byl založen na propagandě celostátními sdělovacími prostředky,
ale 4 ze 7 členů Warrenovi komise vyjádřili pochybnosti.
Lyndon Johnson, Robert Kennedy a guvernér John Connely, který byl také zraněn,
rovněž zpochybnili závěry.
Veřejnost shledala zprávu nepřesvědčivou.
Možná se nikdy nedozvíme, kdo je zodpovědný nebo, co bylo jejich motivem, ale víme,
že Kennedyho nepřátelé pocházeli ze stejného prostředí, jako ti kteří svrhli
Henryho Wallaceho v roce 1944, kdy se snažil vést Spojené státy
na podobnou cestu míru.
Chruščov bude čelit stejné potupě, třebaže méně krvavému osudu,
když byl vyhnán z Kremlu zastánci tvrdé linie v následujícím roce.
Stal se kritikem sovětské vlády a propašoval své paměti
ze země a ty byli zveřejněné na západě pod názvem
"Chruščovovy paměti",
stali se bestsellerem.
Když zemřel v roce 1971, byl pohřben v rohu Moskevského hřbitova.
Žádný památník mu nebyl postaven po celé roky.
Budoucí generace dluží mnoho a možná i samotnou svou existenci,
těmto dvěma statečných mužům, kteří zíral do propasti
a couvli z toho co viděli.
Zvláštní poděkování dluží neznámému veliteli sovětské ponorky,
který sám bez pomoci zablokoval začátek jaderné války.
Díky vzestupu viceprezident Lyndon Johnson, učinil
významné změny v mnoha ohledech Kennedyho politiky,
zejména směrem k Sovětskému svazu a Vietnamu.
Budu dělat to nejlepší, to je vše, co se dá dělat.
Ve svém inauguračním projevu na počátku desetiletí v lednu 1961
... nechme slovo vyjít z této doby a místa, aby jak příznivci tak i odpůrci,
věděli, že pochodeň byla předána nové generaci Američanů ...
ale s jeho vraždou, pochodeň byla předána zpět staré generaci,
generaci Johnsona, Nixona, Forda a Reagana, vůdci, kteří
systematicky ničili Kennedyho slib z loňského roku,
když vrátili zemi do války a represe.
Přestože vize Chruščova a Kennedyho padla s nimi,
nezemřela.
Semena které zasadili vyklíčili a objevili se znovu,
dlouho po jejich smrti.
Pro ty z nás, kteří prožili v roce '60 Kubánskou raketovou krizi
bezprostředně následovanou strachem z války kolem Berlína, to byla děsivá událost.
Byla to jedna z mnoha nočních můr, nazývají to
úder na solar plexus nové generace Američanů,
kteří nikdy neviděl historii rozvinout tak rychle a tak dramaticky a tak
násilným způsobem.
Brzy bude následovat invaze do Vietnamu, krvavá lázeň,
noční můra Ameriky vlastní výroby, která bude rozežírat Vietnamské a Americké
životy téměř deset let.
Nejstrašlivější věci měly přijít koncem tohoto desetiletí.
Ale při zpětném pohledu, to bylo v to odpoledne v Dallasu, kdy Johnu Kennedymu ustřelili
hlavu za denního světla. Bylo to, jako kdyby obří strašlivá Řecká Medusa měla
zjevit svou odpornou tvář americkému lidu,
jako zlověstné znamení co bude následovat.
Kapiotla 7: Johnson, Nixon a Vietnam: Obrácení štěstěny.
přeložil -- vena --
Best watched using Open Subtitles MKV Player