Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
NEVYŘČENÁ HISTORIE SPOJENÝCH STÁTŮ
Pojďme nikdy nejednat ze strachu
ale nikdy nemít strach vyjednávat.
Východních Němců uteklo desítky tisíc
dokud komunisté nepostavili svou zeď nenávisti.
Začal útok na diktaturu Fidela Castra,
Tato generace Američanů už má dost, víc než dost
války, nenávisti a útlaku.
Jak jsem chodil mezi zoufalé, odmítané a rozhněvané mladé lidi
říkal jsem jim, že molotovovy koktejly a pušky
nevyřeší jejich problémy.
Ale oni se zeptali - a právem - a co Vietnam?
Pokud se americký duch stává zcela otrávený
část pitvy musí ukázat na Vietnam.
Národ, který pokračuje rok co rok
v utrácení více peněz na vojenské obranu než na programech sociálního pozvednutí
se blíží duchovní smrti.
Tato potřeba k zachování sociální stability pro naše investice
odpovídá za kontrarevoluční akce amerických sil v Guatemale.
To nám říká, proč jsou americké vrtulníky používány proti partyzánům v Kambodži
a proč americký napalm a zelené barety už byli aktivní
proti rebelům v Peru.
Diví se, proč náš vlastní národ nepoužívá obrovské dávky násilí
aby řešil své problémy, aby prováděl požadované změny.
Jejich otázky na mě dolehly a věděl jsem, že nemůžu znovu
zvýšit hlas proti násilí v utlačovaných ghettech,
aniž bych předtím mluvil jasně o největším šiřiteli násilí
v dnešním světě:
mé vlastní vládě.
Johnson, Nixon a Vietnam: Štěstěna se obrací.
Dva dny v úřadu v neděli, den předtím, než byl John Kennedy pohřben
se Lyndon Johnson setkal se svými vojenskými poradci
a řekl, že nechce ztratit Vietnam.
Nikdy nesouhlasil s Kennedyho memorandem,
odstoupil od smlouvy a o 2 dny později vydal nové písemné sdělení
signalizující, že USA použije praktičtější přístup.
Jeho myšlení v zahraniční politice bylo v podstatě primitivní:
Jsou 3 miliardy lidí na celém světě a my
máme jen 200 milionů. Jsou v přesile 15-1.
Pokud by si přece jen dělali nárok
přemohli by celé Spojené státy a vzali co máme.
Máme to, co chtějí.
Kdo jsou? Jeho analogie může být hrubá,
ale jinými slovy řekl, že boj nebyl opravdu o komunismu,
ale byl mezi rozvinutými zeměmi a třetím světem.
Opuštěním Kennedyho pokusu o reformy,
to Johnson vyjasnil v nové
Mannově doktríně, že veškeré Latinskoamerické
země budou posuzovány podle toho, jak
ochrání 9. miliard dolarů investic USA,
ne zájmy svých vlastních lidí.
USA již nebudou diskriminovat pravicové diktatury
a považoval vojenskou pomoc jako moudřejší než investice
Kennedyho ekonomické pomoci.
Pátá největší země na světě,
na zdroje bohatá Brazílie, bude trpět první.
V roce 1964 nový demokraticky zvolený prezident Joao Goulart
provedl pozemkovou reformu
a hledal kontrolu zahraničního kapitálu.
Uznávajíce Kubu byl poslední hřebík do jeho rakve.
Castrův příklad nemohl být napodoben.
Johnson prudce snížil americkou pomoc.
Inflace prudce vyletěla nahoru.
CIA financovala velké protivládní shromáždění a administrativa USA vyzývala
pravicové důstojníky aby svrhli vládu.
Za měsíc, nový režim zatkl 50.000 lidí.
Mučení bylo běžné.
V příštích 6 letech, 2 miliardy dolarů Americké pomoci proudilo do Brazílie
a ještě represivnější vojenský režim
vládl dalších 20 let, zhoršil
již tak velký rozdíl mezi bohatými a chudými.
Domino, v tomto případě demokracie, začalo padat
napříč Jižní Amerikou.
V roce 1965, Johnson poslal 23.000 vojáků do Dominikánské republiky
rozdrtit lidové povstání, které se snažilo obnovit
ústavní pořádek po vojenském převratu.
Johnson řekl svému právníkovi:
Není pochyb o tom že Castro nyní
hýbe dalšími místy na polokouli,
které by mohli být součástí celého komunistického modelu svázaného s Vietnamem.
V Řecku, rodišti demokracie, kde studená válka
učinila první kroky a USA podporovalo pravicovou vládu po mnoho let,
nová touha po demokracii přinesla jak se zdálo
veterána, liberála George Papandrea
zpět jako předsedu vlády.
Johnson zavolal řeckého velvyslance a řekl:
Poslouchejte mě pane velvyslanče, seru na váš parlament a vaši ústavu,
Amerika je slon. Kypr je blecha. Řecko je blecha.
Pokud tyto dvě blechy budou pokračovat ve svědění slona
mohou dostat ránu od sloního chobotu.
Trefil jsem to dobře.
Platíme spoustu dobrých amerických dolarů Řekům, pane velvyslanče
pokud váš premiér mluví o demokracii,
on, jeho parlament a jeho ústava nebude trvat příliš dlouho.
Ve skutečnosti, se to nestalo.
Vojenská junta se chopila moci v roce 1967, zakázali
mini sukně, dlouhé vlasy a zahraniční tisk,
nařídili povinné chození do kostela, zatímco byli zapojení
do četných případu sexuálně orientovaného mučení a týrání.
Jeho nový premiér, byl kapitánem
v nacistickém bezpečnostním praporu, sledující
Řecké odbojáře, stal se prvním agentem CIA,
který se stal premiérem evropské země.
Ale byla to Asie, která představovala největší odpor amerických cílů
kromě Japonska, které se stalo prosperujícím závislým státem.
Rudá Čína otestovala svou první atomovou bombu v říjnu '64,
přistihlo to Washington zcela nepřipravený.
V Indonésii, hlavní křižovatce námořních cest jihovýchodní Asie,
bylo více jak 3 miliony členů komunistické strany, třetí největší
na světě za Sovětskou a Čínskou, Sukarno
přežil opakované pokusy Američanů o odstranění, dále dráždil USA
prohlášením, že bude testovat atomovou bombu,
ale popíral pomoc z Číny
a když uznal severní Vietnam a vyvlastnil
americké kaučukové plantáže a hrozil znárodnit americké ropné společnosti
Lyndon Johnson tvrdě udeřil.
Téměř polovina důstojnického sboru dostala nějaké školení v USA
a v říjnu '65 s podporou CIA
generál Suharto vedl armádu
ke zničení Sukarnových příznivců.
V následujících měsících, Suhartovy milice a civilní chátra, chodili
dům od domu a zabili mezi půl miliónů až miliónem
komunistů a jejich rodin.
Americké, Britské a Australské vojenské zpravodajské služby poskytly tisíce jmen
podezřelých komunistů v armádě.
Sukarno byl nakonec svržen v roce 1967 a nahrazen
gen. Suhartem, který obohacoval sebe, svou rodinu, kamarády,
Indonéskou armádu a Americký sbor několik desítek let, než byl svržen
lidmi vedenými studentskými aktivisty v roce 1998.
V roce 1968, CIA přiznalo Indonéský masakr, zařazený
jako jedna z nejhorších masových vražd 20. století.
Poradce pro národní bezpečnost prezidenta Kennedyho, McGeorge Bundy
později kritizoval naši Vietnamskou válečnou politiku, napsal,
že Indonésie byla tím kde se lámal chleba v Asii,
mnohem důležitější než naše cíle ve Vietnamu, které jak řekl byli zbytečné.
Ale i teď, tento Indonéský krvavý masakr bledne ve srovnání
s tím co USA způsobilo ve Vietnamu.
Johnson a jeho poradci rozuměli velmi málo Vietnamské historii
a jejímu silnému odpor k Čínským a Francouzským invazím po staletí.
Naprosto podcenili vlastenecký aspekt Ho Chi Minhova
hnutí a předpokládali, že pokud způsobí dost zmatků
a zabijí dost lidí Vietnamci se podrobí.
Během 2 měsíců od smrti JFK v lednu '64 Johnson a McNamara
stupňovali tajné vojenské akce proti severnímu Vietnamu.
Vypuštěné výzvědné služby a týmy komand
ničili mosty, železnice a pobřežní základny,
unášeli severní Vietnamce a bombardovali pohraniční vesnice.
Johnson byl patologický ve své schopnosti lhát.
Stejně jako při hledání zbraní hromadného ničení v Iráku v roce 2003,
Američanům bude trvat roky, než objeví falešný původ války ve Vietnamu.
V srpnu '64 Johnson a McNamara použili vymyšlený incident
v severním Vietnamu v zálivu Tonkin jako omluvu za další eskalaci války.
Johnson nutil kongres o povolení přímé americké vojenské akce.
Média zopakovala zprávu, že byla napadena Americká loď.
Po 40 minutách debaty prošla válečná rezoluce
416-0
v Senátu, bylo to 88 ku 2.
O několik dní později Johnson řekl svému státnímu tajemníkovi.
Sakra, ti hloupí, hloupí námořníci právě střílejí na létající ryby!
... a lidé si pamatují to, co toto prohlášení opravdu znamená,
je to prohlášení, které se snaží dát
prezidentovi USA moc válčit
bez vyhlášení války.
Ve volbách 1964, byl Johnson
rozdrcen Arizonským senátorem Barrym Goldwaterem,
který vyhrožoval použitím jaderných zbraní ve Vietnamu.
To je v sázce.
Musíme se buď milovat navzájem, nebo musíme zemřít.
Hlas pro prezidenta Johnsona 3. listopad
V sázce je příliš mnoho, než aby jste zůstali doma.
Byl představován jako vítězství míru.
Ale po zvolení, Johnson začal stálý proces eskalace
prudce rozšiřuje ohnivé zóny ve kterých
vše, co se pohybovalo bylo považováno
za legitimní cíl.
Schválený arzenál zbraní USA rostl, zahrnoval napalm, tříštivé bomby a
bílý fosfor, který spálí kůži skrz až na kost
a způsobuje strašnou smrt.
Cítíš to? Co?
Napalm, synu. Nic jiného na světě nevoní jako to.
Miluji vůni napalmu po ránu.
Johnsonové lži o jeho plánech narůstali
a v červenci '65 poslal 75.000 vojáků do Vietnamu
a více než půl milionů koncem roku '67.
Měsíční odvod dosáhl 35.000 mužů, když USA dosáhlo bodu zlomu ve Vietnamu.
Přesto, když jeho štáb velitelů na setkání požádal o více palebné síly, nebo
o totální válku, svědci vzpomínají jak Johnson začala nadávat:
Představte si, že jste prezident USA, místo mě
a pět neschopných osob přijde do vaší kanceláře a snaží se vás přemluvit ke třetí světové válce.
Riziko je příliš vysoké.
Jak můžete, vy zasraní kreténi ignorovat to, co by mohla udělat Čína?
Právě jste znečistili můj úřad, vy špinaví pitomci!
Jděte k čertu, hned!
Generálové vypadli.
A po krátké pauze, Johnson zvýšil bombardování severního Vietnamu
a svým nenapodobitelným způsobem vysvětlil svou strategii:
Pokračuji krůček po krůčku ne najednou.
Popadnu je dříve než budou vědět, co se děje.
USA shodili 3 krát tolik bomb na malý Vietnam, než za celou II. světovou válku.
Politika schválená Kennedym znamenala, že milióny rolníků, někteří říkají 5
až 7, bylo nuceno odejít z vesnic a usadit se v táborech obehnaných ostnatým drátem.
Desítky tisíc údajných komunistů zavraždili jako
část programu Phoenix, ale jen málo to zpomalilo hnutí odporu.
Zabíjení civilistů se stalo samozřejmostí, vedení americké armády zveličovalo
počet mrtvých a říkalo veřejnosti, že komunisté mají na kahánku,
ale zároveň žádali více a více vojáků.
Pět jižních Vietnamských vlád přišlo a odešlo, poslední
lpěla na moci prostřednictvím masivní korupce.
Demonstranti proti válce protestovali, proti americké účasti ve válce ve Vietnamu
při shromážděních, masových pochodech a demonstracích.
Americké vysokoškolské kampusy se začali hemžit aktivisty.
V říjnu '67 se konala jedna z prvních násilných konfrontací na
Univerzitě v Madisonu ve Wisconsinu.
Johnson byl přesvědčen že komunisti stojí za protiválečným hnutím,
nařídil CIA zjistit důkazy, masivním sledování a
další snahy na shromažďování informací.
S krycím názvem Chaos, nelegální domácí operace CIA trvala téměř 7 let
sestavovali počítačový rejstřík 300.000 občanů a uspořádávali
rozsáhlé soubory o více jak 7.000 osobách,
ale nepodařilo se prokázat spojení s komunisty.
Mezi hlavními cíly FBI byl nositel Nobelovy ceny míru
Dr. Martin Luther King, Jr.
Vítejte pane King.
Jsem tady, abych zjistil, proč jste
napíchl můj telefon.
Asi před rokem nám bylo řečeno některým z vašich poradců,
že jste byl spojen s komunisty,
ale nerozešel jste se s nimi.
Kdyby ... dali jste mikrofony do hotelových pokojů, ve kterých jsem byl při svých cestách?
Stejný postup na 14 dalších Panterů, muslimů a klanů,
škoda je jasná pane Hoover, ale může být užitečné pro
lidi vědět, jak Americký vyděrač číslo 1 pracuje,
nedávejte mi všechnu slávu.
Černá Amerika byla blízko ke vzpouře.
Léto '67 předčilo všechny předchozí se 75 významnými nepokoji,
mnohé z nich trvající 2 dny nebo i více. Byla povolána Národní garda
a s policií zabili 26 černochů ve městě Newark a 43 v Detroitu.
Časopis Ramparts v březnu 1967 ve skandálním odhalení zjistil, že CIA financovala
Národní studentský svaz.
Jiné liberální skupiny odkryly agentury zprostředkovávající peníze CIA pro
antikomunistické profesory, novináře, humanitární pracovníky, misionáře, odborové předáky
a aktivisty občanských práv, kteří pro ně dělali špinavou práci.
Mezi zdiskreditovanými byly nadace Fordu, Rádio Svobodná Evropa, Rádio Svoboda
a Kongres pro kulturní svobodu.
Dokonce McNamara s svou charakteristickou logičností měl pochybnosti.
V říjnu '67 se 100.000 lidí shromáždilo ve Washingtonu.
Polovina pochodoval k Pentagonu.
Ozbrojená pěchota jim zabránila v jeho dosažení.
McNamara to pozoroval z velitelského stanoviště na střeše
a slyšel skandování "Hej, hej, LBJ, kolik dětí jsi zabil dnes?"
Izolovaný uvnitř vedení si McNamara zoufal.
Pověsti o možném duševní kolapsu se dostali k Johnsonovi:
Nemůžeme si dovolit, dalšího Forestalla.
Když McNamara tvrdil, že větší bombardování nebude fungovat
Johnson byl vzteky bez sebe, požadoval věrnost, řekl jinému poradci:
Nechci loajalitu. Chci věrnost! Chci aby mi Mac políbil prdel
ráno a řekl mi, že voní jako růže.
Chci jeho ptáka v mé kapse.
Johnson zařídil McNamarovo vyhození a to, že se stal prezidentem
Světové banky.
Na jeho posledním zasedání kabinetu, asistent hlásil, že McNamara se nakonec zhroutil:
"zatracená bombardovací kampaň, nedokázala nic." "Shodili"
"více bomb, než v celé Evropě za celou 2. světovou válku a nedokázalo to,"
"kurva nic."
Rok 1968 byl rokem výjimečných změn.
V lednu ve stejný den severovietnamské
a vietkongské armády rozpoutali šokující útok
na většinu velkých měst i provinčních měst ve Vietnamu.
Útoky byly nakonec odraženy s velkými ztrátami Vietnamců,
ale nálada ve Washingtonu byla beznadějná.
Dvou stranická skupina zkušených státníků přehodnotila situaci:
Je čas odejít.
Lyndon Johnson a jeho obrovské ego bylo hluboce zraněno pochybnostmi
o jeho vedení a v obležení nepřátel vnitřních a vnějších, jeho popularita
klesala, v březnu '68 oznámil, že nebude kandidovat
pro druhé funkční období.
Nebudu se snažit a nepřijmu nominaci své strany pro
další volbu prezidenta.
Země byla ohromena. Vůdce jejich válečného úsilí
se vzdal. Pro ty, proti válce to bylo velké vítězství. Ale
mnoho Američanů, stejně jako neutrální země a spojenci podobní USA nyní
zůstali bez vůdce, nemorální jako císař bez šatů,
Číňané by řekli: "jako papírový drak."
Zničen vnitřními démony, Johnsonův upřímný sen, že se stane velkým sociálním
reformátorem, byl pohřben na vraždících polích Vietnamu.
Později si stěžoval historikovi:
Ztráta většiny společnosti byla hrozná myšlenka, ale ne tak hrozná,
jako myšlenka být zodpovědný za prohranou válku s komunisty.
Nic by nemohlo být horší.
Byl to člověk, potenciální velikán, který popíral svůj soucit, trpěl
skutečnou americkou posedlostí: strachem ze slabosti.
Hoover z FBI dělal všechno co mohl, aby narušil protiválečné hnutí
jak to dělal po celé roky s hnutím za občanská práva.
Stovky agentů infiltroval do nových levicových organizací.
FBI a CIA je do značné míry ostře kritizovali, přehlíželi jejich kritiku války
a snižovali jejich vlastenectví.
Hoover měl především strach z protiválečných protestů, aby se nespojili
s černošským bojem za osvobození,
k vůli nepřiměřenému množství černých vojáků umírajících na frontách.
Navždy přesvědčen, že komunisté stojí za hnutím za občanská práva,
Hoover sleduje Martina Luthera Kinga velmi silně,
nedělá nic, aby ho chránil,
dokonce jej povzbuzuje, aby spáchal sebevraždu
v notoricky známém anonymním dopise plného nenávisti
až do chvíle, kdy byl King zastřelen dalším
pravděpodobně osamělým šíleným vrahem v dubnu '68.
Zuřivé nepokoje ještě jednou vypukly po celé Americe.
Berriganovi bratři, kteří byli knězi
šli do vězení za spálení povolovacích rozkazů.
Benjamin Spock, ve světě nejvýznačnější pediatr
W. Sloane Coffin z Yalské Univerzity,
Jane Fondová, mladá filmová hvězda
a těžká váha v boxu idol Muhammed Ali,
ti všichni se ozvali:
Já nepůjdu 10.000 mil abych pomohl vraždit a zabíjet jiné chudé lidi
jestli mám umřít, umřu právě teď a tady v boji proti vám.
Vy jste moji nepřátelé, žádný Číňan, žádný Vietkong, žádný Japonec,
jste moji odpůrci, když chci svobodu jste moji odpůrci, když chci spravedlnost
jste moji odpůrci, když chci rovnost, chcete abych někam šel
a bojoval za vás a vy se nepostavíte za mé práva tady v Americe.
Dnes jsem zveřejnil svou kandidaturu na prezidenta Spojených států.
Po celé Americe v roce 1968 nový charismatický Robert Kennedy
si podmanil představivost mladých a starých unavených válkou.
Dokončit bratrovo dědictví, volal po nové Americe
bílé, černé, hnědé, nezáleželo na tom, jakou barvu měla ...
ještě jednou se šířil plamen změn a reforem:
Země chce jít jiným směrem.
Chceme se vypořádat s vlastními problémy v naší vlastní zemi
a chceme mír ve Vietnamu.
Johnson, tajně doufal, že bude na poslední chvílí zvolen za prezidenta, pokud ho povolají,
báli se ho, stejně jako každý člověk.
Ale osud byl nepředstavitelně krutý ke Kennedyho bratrům, jako tu
horkou červnovou noc, při jeho vítězství v primárkách v Kalifornii, kde byl brutálně
zastřelen v jiné podivné těžko uvěřitelné sadě náhod,
údajně nepříčetným mladým Palestincem.
To byla vážná a zničující rána do středu reformního hnutí.
Poválečná populační exploze začala zaplavovat kampusy vysokých škol v roce 1964
prodchnutých idealismem, odmítající ideologii studené války, naštvaní
na své rodiče a jejich konformní hodnoty a strachy, jejich protesty se šíří po celém světě.
Studenti a pracující otřásali průmyslovými zeměmi.
Konflikty otřásaly Prahou, Tokiem, Západním Berlínem, Římem a Mexico Citym, kde
vojáci zmasakrovali stovky protestujících studentů.
V létě roku '68 na demokratickém sjezdu
bylo s 10.000 demonstranty hrubě zacházeno podle médii, Chicagskou policií.
TV nyní předkládala fakta, které veřejnost nikdy předtím neviděla.
Americké orgány působí jako agresoři doma i v zahraničí.
Zdálo se, že se země rozpadá.
Lidé mluvili o propastném rozdílu mezi protiválečnými vlevo a proválečnými napravo,
jako při občanské válce, která rozdělila zemi o více než 100 let dříve.
Bylo to uprostřed této děsivé vřavy, kdy antikomunistický
zastánce tvrdé linie Richard Nixon, nenávistně odmítal prezidentství Johna Kennedyho
v roce 1960, našel svůj životní osud. Ale téměř prohrál v této úžasné atmosféře.
Pravicový stoupenec rasové segregace guvernér Alabamy
George Wallace s generálem ve výslužbě
Curtisem Lemayem dosáhli 21% a ohrožovali Nixonovy šance na vítězství
sotva měsíc před zvolením:
Pokud jde o problém práva a pořádku -
jsem jediný z kandidátů,
který vyložil přesný program
na zastavení nárůstu kriminality a obnovení svobodu od strachu.
Jízdou na nelibosti, co později nazval "mlčící většinou", Nixonova
zpráva o právu a pořádku měla odezvu u bělošských voličů, kteří měli strach z povstání v ghettech,
nepokojů v areálech univerzit a rostoucí kriminality
a tím si uchránil nejužší vítězství.
Amerika má potíže dnes ne proto, že naši lidé selhali
ale proto, že naši vůdci selhali a to, co Amerika potřebuje
jsou vůdci, kteří by odpovídali velikosti našich lidí.
Nixon také tvrdil, že má tajný plán jak ukončit válku ve Vietnamu,
ale odmítl prozradit podrobnosti.
Co Richard Nixon skutečně přinesl zemi nebyl mír, právo, nebo pořádek
ale válka, chaos a nepořádek
jako jediný prezident odstoupil s hanbou ze svého úřadu.
Nixon a jeho poradce pro národní bezpečnost a později ministr zahraničí Henry Kissinger
ve skutečnosti prodloužili válku o 7 let.
K polovině amerických ztrát ve válce došlo pod Nixonem.
Kissinger později řekl:
Odmítám věřit, že malá 4 krát menší armáda Severního Vietnamu
nemá kritický bod.
A on a Nixon ho vyrazili hledat.
Nixonův tajný plán jak ukončit válku se ukázal, jako stažení amerických sil
začátkem dubna '69 a jejich nahrazení Vietnamci vycvičenými a připravenými Američany
přičemž systematicky a nemilosrdně bombardovali sever a jih Vietnamu.
Vykreslením paralely s Eisenhowerovou jadernou hrozbou v Koreji
se domníval, že válka skončila, Nixon se chlubil svému asistentovi:
Nazval jsem to Šílenou teorií. Necháme proklouznout zprávu,
že je Nixon posedlý komunisty, že ho nemůžeme zadržet, když zuří
a má ruku na jaderném tlačítku
Ho Chi Minh sám bude v Paříži do dvou dnů, prosit o mír.
Po dvou měsících v úřadu Nixon začal tajné bombardování
v sousední Kambodži, aby zničil základny severovietnamské armády.
Zatajil mimořádné skutečnosti před Kongresem.
Dokonce i členové posádky věřili
že zasahují cíle v jižním Vietnamu.
Ačkoli většina Američanů zůstala v nevědomosti o zemi kterou napadají,
pravda občas prosakovala ven, jako
když novinář na volné noze S. Hersh v listopadu 1969
zveřejnil zprávu, že o rok a půl dříve Americké síly zmasakrovali až
500 civilistů ve vesnici My Lai
přezdívané Pinkville pro své silné nepřátelské sympatie.
Děti, těhotné ženy a staří lidé byli skalpováni a zmrzačeni,
když se situace vymkla kontrole.
Ani jeden výstřel nebyl vystřelen na americké síly.
Příznačné pro tuto dobu bylo rostoucí odlidštění
připomínající americký postoj vůči Japoncům za 2. světové války,
65% Američanů v průzkumu odpovědělo, že nejsou znepokojení zprávami o masakru.
Jediný důstojník který byl shledán vinným, byl částečně omilostněn Nixonem
a veřejné mínění bylo silně na jeho straně.
Nebylo moc omezení v Nixonovém myšlení
on a Kissinger plánovali divoký útok
s možností použití jaderných zbraní na podzim roku 1969.
Ale byl zmařen, když se účastnili milióny lidí celostátního moratoria v říjnu
a 3/4 miliónů demonstrantů se hrnulo do Washingtonu v listopadu.
Přesto Nixon lehkomyslně připravil armádu do tajné pohotovosti,
18 bombardéru B-52 s jadernými zbraněmi létající přes severní pól k Sovětskému svazu.
Snažil se přinutit, opět neúspěšně, nátlakem,
Severní Vietnamce k mírové dohodě.
Le Duan převzal vedení, když Ho Chi Minh zemřel v roce 1969
později novinářům řekl, že USA hrozily použitím jaderných zbraní
při 13 různých příležitostech.
Ale to nezměnilo jejich politiku.
I když zaplatí strašlivou cenu za svou nezávislost
Vietnamci pochopili základní pravdu, kterou Američtí vůdci nikdy nepochopili.
Vietnamský ministr zahraničních věcí později řekl,
"věděli jsme, že nemohou zůstat ve Vietnamu navždy,"
"ale Vietnam musí zůstat Vietnamem navždy."
Vietnamská válka byla o nezávislost a čase,
ne o území, nebo počtu zúčastněných.
6. Americký prezident J. Quincy Adams
století předtím varoval, že
národ by neměl jít do zahraničí,
"hledat strašáky, kteří by měli být zničeni."
Bylo to tady ve Vietnamu, kde USA narazili
na svého konečného netvora, nepřítel který nemohl být poražen, neboť
bojoval za ochranu své vlasti, proti cizím vetřelcům.
USA vyhráli všechny hlavní bitvy, ale nikdy nevyhráli válku.
Podle jeho právníka Johna Deana a dalších zasvěcenců, Nixon byl
skutečně posedlý válečnými demonstranty a často přizpůsoboval svou agresivitu
svému rozhořčení,
ale nyní se uklidňoval sám pitím zatímco sledoval film "Patton",
znovu a znovu.
Američané milují vítěze
a nebudou tolerovat poražené.
Američané vždy hrají na výhru.
Nedal bych ani cent, sakra,
muži, který by prohrál a smál se.
To je důvod, proč Američané nikdy neprohráli a nikdy neprohrají válku.
Protože samotnou myšlenku na prohru Američané nenávidí.
Nixon v dubnu 1970 oznámil, společnou americko-jihovietnamskou pozemní invazi
do Kambodže, zničit základny podél hranice.
6 studentů bylo zastřeleno Národní gardou na univerzitě v Jacksonu
v Missisippi a na univerzitě v Kentu v Ohiu.
Více než 400 kampusů stávkovalo, nebo bylo uzavřeno.
4 milión studentů, 300.000 středoškolských profesorů, 30 budov bylo spáleno nebo rozbito,
více než 700 vysokých škol, zažívalo nějaké protestní aktivity.
Kissinger popsal Washington jako
obléhané město ... struktura vlády ... která se rozpadá.
Letecká válka se stupňovala. Nixon řekl v roce 1970:
"Chci všechno, co může létat jít tam a poslat je do pekla."
Zněl více jako gangster, než státník, Kissinger předal
rozkaz k bombardování
"cokoli co letí na cokoliv, co se hýbe."
Slova, která by mohl říct obžalovaný ... v Norimberku.
Když Nixon poté co odstoupil, byl konfrontován s porušováním zákonu odpověděl:
Když prezident něco dělá, znamená to, že to není nezákonné.
V té době, Kambodža byla vystavena po dobu 5 let
brutálnímu leteckému bombardování a stupňující se občanské válce, při které
zemřely stovky tisíc Kambodžanů, mnoho z nich civilistů.
Komunističtí povstalci Rudí Khmerové používali zvěrstva aby získali rozzlobené rolníky
z venkova a hnutí rostlo exponenciálně během bombardování.
Nakonec se chopili moci v roce 1975, zkorumpované USA podpořily vojenskou diktaturu
a pak rozpoutali nové hrůzy na svých vlastních lidech.
Půl milionu Kambodžanů bylo zabito v americké fázi války
a dalších 1.5 miliónů zahynulo během Pol Potového zrůdného režimu.
Možná, až 25% kambodžské populace zemřelo během tohoto období.
Mezitím ve Vietnamu
mnozí vojáci dělali individuální volbu, zda jít do boje, nebo ne.
Nedávné průzkumy odhadují, že více než 50% vojáků ve Vietnamu
používalo marihuanu.
V zajímavém přiznání v roce 1971 časopis ozbrojených sil ukázal, že
podmínky vojsk ve Vietnamu byli horší než ve
Francouzské bouřící se armádě z roku 1917 a zhroucené ruské armádě v roce 1917.
Přesto Nixon pokračoval.
Bombardoval Kambodžu a pokračoval v tajném bombardování malého Laosu,
které bylo zahájeno v roce 1964, Nixon bombardoval Severovietnamská města poprvé
od roku '68. Civilní oběti stoupali.
A po drtivém vítězství ve volbách nad protiválečným kandidátem Georgem McGovernem
v roce 1972, znovuzvolený Nixon rozpoutal 12-denní vánoční bombardování na severu,
nejtěžší za celou válku.
Svět byl pobouřen.
Mírová dohoda byla uzavřena další měsíc v Paříži,
bylo to v podstatě stejné řešení, které bylo nabídnuto Johnsonovi v roce '68
a které měl Nixon tajně podkopat, aby vyhrál volby.
USA slíbili severu 3.25 miliard dolarů reparací,
ale později to zapřeli.
Volby byly přislíbeny, ihned, ale jižní Vietnam otálel a opozdil
je o následující rok a půl.
Dnes jsme uzavřeli dohodu,
skončili válku a přinesli čestný mír ve Vietnamu a jihovýchodní Asii.
Nixon přivedl domů poslední Americkou, bojovou jednotku v březnu '73.
Jako o desetiletí později v Iráku a Afghánistánu,
USA investovali obrovské množství peněz na výcvik a vybavení zkorumpovaných
jihovietnamských spojenců na jejich straně.
Nefungovalo to.
Ani Nixonova šílená práce.
V dubnu '73 se snažil získat čas pro jihovietnamskou armádu, nařídil
nejintenzivnější bombardování za celou válku obou severu i jihu, ale
přemohlo ho odhalení Watergate a byl nucen zrušit rozkaz.
Válka se vlekla další 2 roky až do zhroucení a rozprchnutí
jihovietnamské armády.
Severovietnamská armáda obsadila Saigon v dubnu '75.
Znepokojující obrazy prchajících civilistů, dezertujících jihovietnamských vojáků,
jejich důstojníků krok před nimi a velvyslanectví USA kde se mariňáci
snaží zoufale uniknout posledními vrtulníky ze střechy ambasády
zůstane nesmazatelně vtisknuté v americké psychice.
Také přilili olej do už rozzlobených zastánců tvrdé linie, kteří podobně jako Nixon,
tvrdili, že média zaprodaly Vietnam.
Nixon se mezitím chytil do sítě zločinu známého jako skandál Watergate
paranoidní vůči svým domácím nepřátelům a další odhalení, které vystavilo
jeho protiprávní jednání na několika frontách, se stával stále více nevyzpytatelným.
Jeho ministr obrany nařídil vojenským velitelům, aby nereagovali na Nixonovy příkazy.
Systém se opravdově začínal hroutit.
Odstupuji z úřadu prezidenta z účinnosti zítra v poledne.
Viceprezident Ford pak složí přísahu.
Nixon, se tak vyhnul obžalobě.
Ale více než 40 jeho lidí bylo odsouzeno za trestné činy, několik z nich šlo do vězení.
Nixon byl omilostněn jeho nově jmenován viceprezidentem Geraldem Fordem.
Stejně jako válka, Lyndon Johnson a Richard Nixon zmizeli z amerických
televizních obrazovek, důvěra mezi prezidenty a americkým lidem byla zrazena.
Kissinger byl nyní povýšen na ministra zahraničních věcí, prošel bez úhony.
On a severovietnamský Le Duc Tho získali v roce 1973 Nobelovu cenu míru.
S vědomím, že míru dosud nebylo dosaženo,
měl Le Duc Tho tolik slušnosti, aby cenu odmítl.
USA si olizovalo rány, ale jen málo těch u moci si uvědomovalo hlubší
význam toho, co se stalo.
Eisenhowerova dominová teorie se ukázala být mýtus,
obávaný virus se nerozšířil.
Thajsko, Malajsie, Singapur, Indonésie, Tchaj-wan, Filipíny a
především Japonsko, všem se dařilo a zůstali pevně v západním táboře.
Báli se o ztrátu prestiže USA v Asii a zjevně se nepoučili
z podporování diktatur, Nixon a Kissinger se obrátili
do Latinské Ameriky znovu potvrdit americkou sílu.
Chile přetrvala jako modelová demokracie od roku 1932.
To nevydrželi Nixon a Kissinger.
Když socialista Salvador Allende vyhrál volby
z roku 1970 slíbil znárodnit americké společnosti
jako IT&T, která v podstatě řídila chilskou ekonomiku,
Nixon řekl svému šéfovi CIA: Nutí ekonomiku křičet.
Mezinárodní měnový fond a Světová banka s Robertem McNamarou u kormidla,
odmítli půjčky režimu.
CIA financovala opoziční strany, šířila propagandu a dezinformace,
nabízela úplatky, organizovala demonstrace a stávky proti vládě.
A nakonec přehlíželi vraha,
nejsilnějšího chilského generála,
který přísahal bránit demokracii.
Když Salvador Allende představil svůj případ proti USA na valné hromadě
v OSN v prosinci '72, byl divoce povzbuzován, ale
dobře si mohl podepsat rozsudek smrti:
"Ocitáme se proti silám, které působí ve stínu bez vlajky"
"výkonnými zbraněmi a z pozice velkého vlivu."
"Jsme potenciálně bohaté země, ale žijeme v chudobě."
"Chodíme sem a tam, prosíme o úvěry a pomoc, přestože jsme velcí vývozci kapitálu."
"Jedná se o klasický paradox kapitalistického ekonomického systému."
CIA nutila své chilské agenty jednat.
Vojenští vůdcové řízení generálem Augustem Pinochetem
provedli puč 11.9.1973,
jak se armáda blížila, Allende odeslal poslední zprávu z rádia z prezidentského paláce:
To jsou moje poslední slova doufám, že moje oběť nebude marná
a bude to morální ponaučení
a odsouzení trestného činu, podlosti a zrady.
Allende si vzal život puškou, kterou mu dal Fidel Castro.
Pinoched se chopil moci. Jeho junta zabila, nebo nechala zmizet více než 3.200 odpůrců
a uvěznila a mučila desetitisíce během hrůzovlády známé jako
Karavana smrti.
Pro chilský lid má 11.9. daleko tragičtější význam než naše 11.9.
protože znamenal konec jejich vlády, která padla do rukou USA.
Argentina povede děsivou špinavou válku proti levici,
která bude trvat od roku 1976 do roku '83 a zabije, nebo zmizí odhadem 9-30.000 lidí.
Nový Pinochetův režim v Chile byl rychle uznán a podporován,
zůstal u moci až do roku 1988.
Mozek Chilské zpravodajské služba
plukovník Manuel Contreras,
byl placený agent CIA.
On organizoval eskadry smrti, které chytali politické oponenty
v Latinské Americe, Evropě a USA.
Jeho tajná policie dokonce poslala agenty do Washingtonu zničit
bývalého chilského diplomata kritického vůči režimu.
Operace nazývaná Condore, vraždící spolek zahrnující pravicové vlády
Chile, Argentiny, Uruguaye, Bolívie, Paraguaye a Brazílie.
Vraždící komanda vypátral a zabila více než 13.000 disidentů
mimo své domovské země.
Stovky tisíc lidí bylo drženo v koncentračních táborech.
Přinejmenším, USA usnadnilo velitelům být mezi šéfy tajných služeb.
V interních archívech CIA, které byly odtajněny v roce 2007
bylo zjištěno, že pod vedením šéfa kontrarozvědky,
Jamese Jesuse Angletona,
který byl posedlý myšlenkou Sovětského svazu
a infiltrování se do jeho organizací
a ovládnutí co největší části světa, CIA byla
aktivně zapojena do vytváření a používání zahraničních policejních sil a
protiteroristických jednotek,
školení téměř 800.000 vojáků a policistů ve 25 zemích
včetně tajné policie a velitelů eskader smrti.
Po ponurém desetiletí poznamenaném Vietnamem, Watergate a
začátkem parlamentního vyšetřování
aktivit CIA, se Amerika cítila zmateně.
Jaká země jsme byli?
Odpověď byla znepokojující.
Navzdory hluboké posunu mezi vlevo a vpravo a mladými a starými
si Američané užívali stoupající životní úrovně,
uvolnění přísných sexuálních a morálních kodexů
a dokonce váhavý pokrok v mezi rasových vztazích.
Žádné válečné daně nebyly vybírány a odvody byly konečně ukončeny.
Ti, kteří si mohli dovolit vysokoškolské vzdělání,
všeobecně nešli do Vietnamu.
Dělnická třída měla práci.
Většina Američanů šťastně užívala plodů ekonomického boomu 60. let
poháněného z části vojensko-průmyslovým komplexem a velkým obchodem se zbraněmi.
Například více než 5.000 vrtulníků z téměř 12.000 se ztratilo ve Vietnamu.
Mezi lety 1951 a '65 stát Kalifornie samotný získal 67 miliard dolarů
na zakázkách v oblasti obrany, které pomohly oživit neobydlený americký západ,
kde zaměstnával obrovské množství lidí v nových městech a obcích.
Postupně nově rozdělené síly v Kongresu s mnoha zástupci
zbraňového průmyslu, se stávají závislé na zbrojním průmyslu pro
své pozice ve vládě.
A jak později v Iráku a Afghánistánu, vláda zaplatí za války
vytištěním více dolarů, napínáním schopnost převést dolary na zlato,
nafukováním měny a pomáháním vytvořit deficit, který se zvýšil
ze 3 miliard dolarů na počátku 60. let
k ohromujícím 25 miliardám dolarů do roku 1968.
Spekulace vzkvétali,
produktivní nové investice zaostávaly
korupce překypovala ve Vietnamu, kde
USA dodávalo obrovské množství zboží do válečné zóny.
Obrovské základní tábory s obřími reklamními předměty, centra s názvem PX
rozkvetly v primitivním prostředí jako mini Las Vegas
poháněné spotřebitelskými sny.
Černé trhy prospívaly, jak s auty, ledničkami, televizory, jídlem a pitím
deformovaly světovou ekonomiku třetích zemí.
Smrtící zbraně mizely ukradeny vyděračskými znalci, oběma jak americkými vojáky
tak civilisty, kteří nenasytně prodávali jak jižním tak severním Vietnamcům.
Finanční skandály, stejně jako ve většině válek, mizely v troskách a chaosu.
Osudová znamení se začínala objevovat.
Továrny se stěhují buď do rozvojových zemí nebo na odborově neorganizovaný jih
starší severní průmyslová města se začala rozkládat nezaměstnaností,
špatným bydlením, špatnými školami a drogami.
Reálné mzdy nejen stagnovaly, ale klesali po dalších 30 let
jak střední tak dělnické třídě životní úroveň stále klesala.
V roce 1971 se Nixon odchýlil pro USA $35/unce zlatého standardu a
zrušil Bretton Woods dohodu, která
řídila poválečnou ekonomickou alianci.
OPEC Organizace zemí produkujících ropu,
zejména na Středním východě se nyní cítila dostatečně silná na
potrestání USA za podporu Izraele
ve válce v roce 1973. Ceny ropy stouply čtyřnásobně v dalším roce.
USA, která před rokem 1950, produkovala všechnu ropu ke své spotřebě,
nyní dovážela třetinu svých potřeb.
Země trpěla hlubokými cykly inflace a recese
s Wall Street profitujícím z rostoucí nestability a nejistoty
se spekulativní bublinou ekonomiky, která dosáhla svého dna ve
velké recesi v roce 2008.
Válka ve Vietnamu skutečně znamenala konec posledního významného období
sociální a politické reformy které USA vidělo.
Byla nyní země loutkou žijící z vypůjčených peněz a minulé doby?
Tato otázka pronásledovala národní představivost v průběhu 70. let,
a dokonce i v 80. a v 90. letech,
kdy se s pádem Sovětského svazu znovu vrátil pocit Americké nadvlády.
V průběhu doby se připouští, že USA prohrály válku ve Vietnamu.
Ale jak lingvista, historik a filozof
Noam Chomsky upozornil
nazývá se to ztráta, porážka, protože nedosáhli maximálních snahy,
maximální snahy převést ji na něco, jako na Filipínách.
Neudělali to. Nedosáhli hlavních cílů:
Bylo možné zničit Vietnam a odejít.
Také napsal, jižní Vietnam měl být prakticky zničen a
pravděpodobnost, že Vietnam bude někdy model pro cokoli v podstatě zmizel.
Když se stárnoucí a moudřejší Robert McNamara vrátil do Vietnamu v roce 1995
připustil, poněkud v šoku, že přes oficiálních odhady Američanů
dvou miliónů mrtvých Vietnamců, jich bylo zabito 3,4 až 3,8 miliónů.
Ve srovnání s 58.000 Američanů zabitých v boji a 200.000 zraněných.
USA zničily 9.000 z 15.000 jihovietnamských vesniček,
na severu všech 6 průmyslových měst, 28 z 30 venkovský měst
a 96 ze 116 obvodních měst.
Nevybuchlá munice stále pokrývá zemi.
72. miliónů litrů herbicidu otrávilo životní prostředí.
Téměř všechen starý deštný prales ve Vietnamu zmizel.
Účinky chemické války samotné trvají generace,
můžete je vidět dnes v nemocnicích na jihu, kde byl použit Agent Orange,
mrtvé plody jsou uchovávány ve sklenicích, přežívající děti narozené s vrozenými vadami
a deformacemi a kde míra rakovina je mnohem vyšší než na severu.
A přesto, neuvěřitelné, hlavní problém v USA byl po mnoho let
hledání nezvěstných 1.300 vojáků,
několik set z nich se předpokládá bylo zajato severními Vietnamci.
To je to o čem byli točeny hrubé akční filmy.
Žádná oficiální omluva z USA nikdy nebyla vydána,
a absolutně žádné uznání utrpení Vietnamců.
Prezident Bill Clinton nakonec uznal Vietnam v roce 1995
o 20 let později.
Od doby té války, se američtí konzervativci usilovně snaží zničit
Vietnamský syndrom, který se stal sloganem pro Americkou neochotu
posílat vojáky do zahraničí bojovat.
O válce, která tak fascinovala a definovala celou generaci,
je překvapivě málo známo dnes u americké mládeže.
To není náhoda.
To je vědomá a systematická snaha vymazat Vietnam z historického vědomí.
Je na čase si uvědomit, že jsme měli opravdu dobrý důvod.
Zneuctili jsme památku 50.000 mladých Američanů, kteří zemřeli v této věci
když jsme se vzdali pocitům viny jako bychom udělali něco hanebného.
Nebyli to jen konzervativci, kteří přikrášlují historii.
Ať už přemýšlíme o politickém rozhodnutí Vietnamské éry,
stateční Američané, kteří bojovali a umřeli tam měli vznešené motivy.
Bojovali za svobodu a nezávislost Vietnamských lidí.
Výsledek byl zahalen do vylepšených lží.
Vietnamský památník veteránů ve Washingtonu, odhalený v listopadu '82,
nyní obsahuje jména 58.272 mrtvých či pohřešovaných Američanů.
Poselství je jasné:
tragédií je smrt těchto Američanů.
Ale představte si, že existují také jména 3.8 miliónů Vietnamců
a milióny Kambodžanů a Laosanů.
Předpokládaná hanba za Vietnam byla nakonec pomstěná Ronaldem Reaganem,
dvěma Bushi
a dokonce do určité míry Barackem Obamou v nadcházejících desetiletích.
Ironií je, že Vietnamská válka představuje smutné vyvrcholení
generace II. světové války, ze které Johnson,
Nixon, Reagan, Bush Sr.
a všichni generálové vrchního velitelství pocházeli;
ti byli vyhlášeni tradičními médii ke konci 90 let jako
největší generace.
Přesto, že stejná média ignorovala aroganci generace, která
s přehnanou důvěru ze 2. světové války, odmítla Vietnam jako nevýznamnou sílu,
která může být snadno poražena.
Staří Řekové říkávali, že po pýše a aroganci přichází pád.
A z této původně temné války přišlo velké zkreslení
ekonomického, sociálního a morálního života v Americe.
Z občanské války, která polarizovala zemi k dnešnímu dni,
mnohé popřeli, málo si pamatovali, ničeho nelitovali a možná
se nic nenaučili.
Historii je nutné mít na paměti, nebo se bude opakovat, dokud
nebude význam jasný.
Druhý prezident USA, John Adams
jednou řekl: "Moc vždy myslí, že má velkou duši"
"a že dělá Boží službu, i když porušuje všechny jeho zákony."
Což dělá podrobnosti o nadcházející historii smutnou nevyhnutelnou krvavou lázni,
která se opakuje znovu a znovu
jak USA příliš často
stála na straně utlačovatelů. Jeho spojenci jsou finanční
a vojenská pomoc, programy pro boj proti drogám, policejní a bezpečnostní tréninky,
společné vojenské cvičení, zahraniční základny a občasné přímé vojenské intervence,
USA posiluje síť tyranů, kteří byli přátelští k zahraničním investorům,
kteří mohli zneužívat levnou pracovní sílu a domácí prostředky pro příznivé podmínky k impériu.
Takový byl Britský a Francouzský způsob a takový bude Americký způsob.
Ne znásilňování, plenění Mongolů, ale spíše
vlídné aktovku nosící, univerzitně vzdělané bankéře a manažery podniků,
kteří rabují místní ekonomiky ve jménu modernizace, demokracie a civilizace
ve prospěch USA a jeho spojenců.
Během studené války, se politici i média vyhýbali debatě
o základní morálce americké zahraniční politiky o plácání frází
o Americké benevolenci a trvání na tom, že drsné i špinavé taktiky bylo zapotřebí,
bojovat ohněm proti ohni.
Kissinger to ve světě nazval "věcná politika,"
ale i když se rozpadl Sovětský svaz v ranných 90 letech, naše národní politika
se nezměnila, jak se USA časem znovu postavila na stranu
etablovaných tříd nebo vojska, proti těm, kteří hledají změnu.
Byla to americká válka proti chudým zemím,
nejsnáze je zabít a zničit.
Jak jsme se ptali na začátku, bylo to opravdu o boji s komunismem,
nebo tu byl nepochopená, nebo skrytá motivace?
George Kenen, přední americký stratég na začátku studené války
šel k jádru problému a v memorandu v roce 1948 napsal:
"S 50% procenty světového bohatství, ale jen 6,3% populace,"
"nemůžeme dokázat zajistit, nebýt předmětem závisti a zášti."
"Naším skutečným úkolem je vymyslet vzor vztahů, které nám umožní,"
"udržet takovou nerovnost."
"K tomu se budeme muset obejít bez veškeré sentimentality a snění."
"Měli bychom přestat mluvit o vágních a nereálných cílech, jako"
"lidská práva, zvyšování životního standardu a demokratizace."
"Musíme se vypořádat se skutečnými principy moci."
"Čím méně jsou pak brány, jako idealistické slogany, tím lépe."
Ale George Kennen, který žil do 101 let do roku 2005,
byl intelektuál, který nikdy neusiloval o politickou funkci.
Nikdy v nejdivočejších snech by si nepředstavoval barbarské
rozměry nadcházejícího prezidenta Ronalda Reagana.
Jsem hrdý na to být Američan,
protože vím, že jsem svobodný,
bezpochyby miluji tuto zemi
Bůh žehnej Americe.
Kapitola 8: Reagan, Gorbačov a třetí svět: Vzestup pravice
přeložil -- vena --
Best watched using Open Subtitles MKV Player