Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
NEVYŘČENÁ HISTORIE SPOJENÝCH STÁTŮ
Důsledky Sovětské invaze do Afghánistánu
můžou způsobit nejzávažnější hrozbu pro mír
od druhé světové války
Zničte tuto zeď.
V jednu nádhernou chvíli ke konci 80. let
byl svět plný naděje, i radostné místo.
Vleklé a krvavé války končili
v Afghánistánu, Angole, Kambodži, Nikaragui
i mezi Iránem a Irákem.
Vůdce OOP Jásir Arafat,
pod tlakem z Moskvy ...
... úplně a bezpodmínečně vzdát se všech forem terorismu.
Bezpodmínečně uznal právo Izraele na existenci.
V prosinci 1988 v Organizaci spojených národů,
Michail Gorbačov v duchu ukončení studené války,
požádal o společnou akci k odstranění nebezpečí ..
".. hrozby pro světové životní prostředí .."
Vyzval k zákazu zbraní ve vesmíru
a požadoval konec vykořisťování třetího světa.
včetně Sovětského moratoria ..
".. moratorium, až na 100 let splácení dluhů ze strany nejméně rozvinutých zemí."
Vyzval OSN ke zprostředkování příměří v Afghánistánu.
a společnými silami ukončit éru válek, hladu, bídy
a taktiky politického teroru.
The New York Times napsal, že
ani Rooseveltova a Churchillova atlantská smlouva
neukázala vizi,
jako Gorbačov v OSN.
Dech beroucí, riskantní, odvážné, naivní, hrdinské ...
Jeho nápady si zaslouží nejvážnější odezvu.
BUSH a CLINTON : Americký Triumf-Nový světový řád.
Podporuji to, co prezident říká.
Nový prezident George Bush
se ještě nepřestěhoval do bílého domu
poté co porazil Massachusettského guvernér Michaela Dukakisise
ve volbách v roce '88.
Vedl o 17 bodů, to léto,
Bush se snažil překonat tzv. "faktor slabocha."
Je opravdu zvláštní, že někomu kdo byl oceněn Leteckým Křížem
jako pilot 58 bojových misí
ve druhé světové válce
a byl sestřelen nad Pacifikem
se posmívali že je moula
slaboch, podivín, manžel pod pantoflem
a nezajímavý konformista.
míru může být dosaženo jen tvrdou prací.
Ale i přes jeho zastřený hlas
a jeho bezstarostné výchově,
vzdělávání na Yale a penězům z ropy
vypadal konečně jako zasvěcený kandidát na vedení.
Ve svých politických funkcích
byl jmenován
velvyslancem při OSN
v Číně a šéfem CIA.
Ale neměl charisma Ronalda Reagana
Byl jím ovlivněn.
Reagan ho nechtěl na kandidátce.
A doporučuji tomuto shromáždění ...
... tady George Bushe.
Snažící se zlepšit své šance,
Bush následoval radu, mezi jinými
od svého nejstaršího syna, George W.
Přijetím agresivnější strategie
proti rezervovanému a stoickému Dukakisovi.
Který pocházel z řad Řeckých přistěhovalců
a nebyl ochotný k protiútoku.
Zpochybňoval Dukakisovo vlastenectví
a otevřeně hrál na kartu
okolo kampaně vraha Willieho Hortona a jeho víkendového volna.
Dukakis je nejen proti trestu smrti,
ale umožnil vrahovi prvního stupně strávit víkend mimo vězení.
Stejně jako Nixon, Bush apeloval na rasismus voličů
a obavu z kriminality.
Jeho strategie byla úspěšná
a Bush nastoupil do úřadu v lednu 1989.
Osud většiny lidstva byl umístěn
do rukou dvou mužů, kteří byli přímými svědky
válečné spouště.
Bush jako vítěz,
Gorbačov jako mladý očitý svědek
brutálního ničení SSSR, Německem.
V roce 1990, Amerika hledala novou roli
v rychle se měnícím světě,
masmédia začala vyzdvihovat generaci z druhé světové války
do mimořádně hrdinských rozměrů.
U příležitosti 50. výročí dne - D v roce 1994,
byla největší generace pomazána.
Stali se ztělesněním nostalgie.
a prodej knihy, filmů a televizních programů vzkvétal.
Třicet dva, další.
Den-D se stal vrcholnou bitvou
druhé světové války.
Dokonce Pearl Harbor
v nádherných barvách
se přeměnil na vítězství.
Vítězství patří těm, kdo v něj věří nejvíce.
Věřte v něj nejdéle.
Budeme věřit.
Uděláme to, aby Amerika věřila také.
Média pohodlně,
ignorovala, nebo přehlížela skutečnost
že vlivní Američané oponovali Rooseveltově nové dohodě
a napomáhali Třetí říši,
i když o skutečné povaze antisemitského Hitlerova režimu
věděli.
Bez ohledu na motiv nenávisti ke komunismu,
o sympatiích k fašismu nebo jen chamtivosti,
se zřídka otevřeně diskutovalo.
Mezi těmito lidmi byl otec prezidenta Bushe
Prescott Bush ...
Německý uhelný a ocelářský magnát Fritz Thyssen
byl jedním z Hitlerových prvních podporovatelů,
a hodně z jeho bohatství bylo chráněno v zámoří.
Od Brown Brothers Harriman investičního podniku
přes holdingové společnosti a unijní bankovní společnosti,
které řídil Prescott Bush.
V roce 1942, vláda USA zabavila korporaci "Union Banking"
spolu s dalšími čtyřmi Thyssenovými propojeným účty
řízené Bushem.
A po válce, akcie byly vráceny
Americkým akcionářům včetně Bushe.
Legendární zakladatel I.B.M. Thomas Watson,
prostřednictvím své německé dceřiné společnosti Dehomag
pomáhal vládě v sestavování tabulek ke sčítání lidí,
strojem na děrné štítky, které se později ukázaly jako účinné
při identifikaci Židů a pomáhali vlakům, aby jezdili na čas.
V ještě větší míře, General Motors, Alfreda Sloana,
přes své Německé dceřiné společnosti Adam Opel,
sestavoval karty a dopravoval vozidla pro Německou armádu.
Sloan, dokonce při Německé invazi do Polska,
uvedl, že jeho společnost je příliš velká, aby byla ovlivněna
drobným mezinárodním handrkováním.
Německá dceřiná společnost Henryho Forda
vyráběla arzenál vojenských vozidel
během války se souhlasem mateřské společnosti v Michiganu.
Ford sám dříve publikoval
řadu článků, později knihu,
s názvem "Mezinárodní židovství: největší světový problém."
Hitlerovi visel portrét Forda
v jeho Mnichovské kanceláři a řekl Detroitským novinám
v roce 1931, "považuji Henryho Forda za svou inspiraci."
Když byla v Evropě vyhlášena válka v roce 1939,
Ford a General Motors, i přes následné zřeknutí,
se odmítl zbavit svých Německých podniků
a dokonce vyhověli Německému vládnímu nařízení
přestavit výrobu pro válku, zatímco odporovali podobným požadavkům
Americké vlády.
Ford, General Motors, Standard Oil,
Alcoa, I.T.T, General Electric
výrobce střeliva Du Pont,
Eastman Kodak, Westinghouse,
Pratt & Whitney, Douglas Aircraft,
United Fruit, Singer a International Harvester
pokračovali v obchodě s Německem až do roku 1941.
Americké úřady věděli o táborech smrti
už v srpnu roku '42,
ale dokud to nemohlo být objasněno
nic veřejnosti neřekli.
Rabín Stephen Wise konečně prolomil mlčení
na konci roku '42.
Příběh byl zveřejněn na straně 10 v "New York Times,"
bez velkého vlivu.
Ačkoli USA vyhlásilo mnoho z těchto podnikových aktivit
za nelegální, nezákonné obchodování s nepřítelem,
některé podniky ještě dostali
zvláštní povolení k pokračování v operacích v Německu,
a v některých případech, dodávali zásoby
přes fašistické Španělsko plující pod vlajkou neutrality.
Po válce, I.B.M. bojovali a uspěli
a vysoudili všechny své zabavené zisky.
Ford a General Motors oba zpětně získali své Německé dceřiné firmy,
drze žalovali a vyhrávali desítky milionů dolarů
v odškodnění pro Evropské továrny,
které byli zničeny, nebo jinak poškozeny spojeneckým bombardováním.
Spolupráce byla tabu.
Pro usnadnění takového jednání,
bylo samozřejmě zapotřebí bank a advokátní kanceláři.
Společnou hnací sílou byla advokátní kancelář Sullivan & Cromwell,
jejíž ředitelem byl budoucí ministr zahraničních věcí
John Foster Dulles ...
Se svým bratrem Allenem Dullesem jako partnerem,
měli jako klienty mnoho z těchto mocných institucí,
včetně velmi důležité mezinárodní Banky pro vyrovnání,
která byla zřízena ve Švýcarsku v roce 1930
k přidělování odškodnění z První světové války
mezi Spojenými státy a Německem.
Po vyhlášení války,
banka pokračovala v nabízení finančních služeb
Třetí říši.
A většina zlata vypleněná během nacistické dobývání
Evropy skončila v B.I.S. trezorech ...
Které dovolili nacistům přístup k penězům,
které by normálně byly na zablokovaných účtech.
Americký právník a předseda banky, Thomas McKittrick,
argumentoval neutralitou Švýcarska, které
řídilo tento proces.
Rooseveltův ministr financí
Henry Morgenthau, se pokusil neúspěšně
zavřít banku po válce ...
Prohlašoval, že fungovala jako zástupce nacistů.
Morgan banka, Chase banka,
Union banka, a B.I.S.
Byly čtyři dominantní banky, kterým se podařilo
zamlžit svou spolupráci s nacisty.
William Randolph Hearst novinový magnát,
který udělal svou nejlepší provokací Španělsko-Americké války,
v průběhu roku 1930 ve svém obrovském mediálním impériu
démonizoval Sovětský svaz ...
Líčil Hitlera v přátelském světle.
A Charles Lindbergh,
jeden z nejslavnějších Američanů dvacátých let,
se stal ikonou pro hnutí Izolacionistů Ameriky.
Poté co si Hitler podmanil Francii,
se Lindbergh otevřeně bál Německé konečné porážky
a prosil Americkou veřejnost,
Hitlerovo zničení by zanechalo Evropu otevřenou plenění,
rabování a barbarství sil Sovětského Ruska,
zapřičiníci možná, smrtelné zranění západní civilizace.
Téměř 50 let
po začátku druhé světové války,
v lednu 1989,
se historie ještě jednou opakovala.
Já, George Herbert Walker Bush ...
Mohl syn Prescotta Bushe, George
stejně jako John Kennedy, zapudit otcovu temnou minulost
a s partnerem, komunistou Gorbačovem
změnit svět?
Bush možná zvažoval své možnosti.
Ale buď bude tvrdý, nebo odvážný myslitel.
Několikrát opovrhoval tím co nazval,
".. věc představ .."
nedůvěra v individuální myšlení.
Stejně jako Harry Truman po druhé světové válce,
se obklopil anti-sovětskými konzervativci
mezi nimi, Dick Cheney jako jeho ministr obrany
a jako jeho poradce rady pro národní bezpečnost
Robert Gates, muž který si vybudoval kariéru
jako náměstek fanatika Williama Caseyho.
Všichni se shodli,
že Gorbačov chce dosáhnout oslabení západního odhodlání.
Gorbačov volal po odstranění taktických jaderných zbraní v Evropě,
nabídce většina Evropanů tleskala,
Spojené státy chtěli jako protiváhu, aby Sovětský svaz
odstranil 325.000 vojáků
výměnou za snížení Amerických 30.000.
Zatímco Bush ignoroval skutečný pokrok
se Sovětským svazem,
zaváhal, když stovky pro demokratických demonstrantů
bylo zabito v Pekingu na náměstí Nebeského klidu
lidmi z osvobozenecké armády.
Odsoudil veřejně zákrok
a zakázal vojenské vztahy,
ale v zákulisí bylo jasné,
že to neohrozí vztahy
mezi Čínou a USA.
Gorbačov pokračoval v reformě Sovětského systému,
odmítal dlouho zastávaný názor,
že ovládnutí východní Evropy bylo nutné
pro Sovětskou bezpečnost.
V několika výjimečných měsících v roce 1989 a '90,
všechny východní a středoevropské komunistické vlády padly.
Jedna po druhé.
Svět to nevěřícně sledoval.
To byly možná nejmírumilovnější revoluce,
které se kdy uskutečnili v zaznamenané historii.
Polsko, Estonsko, Litva,
Lotyšsko, Maďarsko, Československo,
Východní Německo a Rumunsko změnili své vlády
beze strachu.
9. listopadu 1989,
východní a západní Berlíňané společně zbořili Berlínskou zeď,
nejvíce nenáviděný symbol studené války.
Byl to velký okamžik, důkaz nového začátku.
Přesto mnoho Američanů vítalo tyto akce, jako konečné ospravedlnění
kapitalistického západu po desetiletích studené války.
Politický plánovač ministerstva zahraničí Francis Fukuyama
si udělal jméno prohlášením,
"To byl konec dějin .."
Pomazání západní liberální demokracie
se ukázalo být konečnou podobou lidské vlády.
Na Jaltě, na začátku roku 1945 v předvečer kapitulace Německa
Roosevelt, Stalin a Churchill vydláždil cestu
pro rozdělení Evropy a Asie
na západní a Sovětskou sféru vlivu.
Tato struktura v podstatě trvala
pod hrozbou války, pod hrozbou jaderných požárů,
intenzivní propagandy a špionážní činnosti,
po dobu 45 let.
Nyní se všechno měnilo a rychle.
Gorbačov doufal, že nová důvěra
by mohla vést k rozpuštění NATO
a Varšavské smlouvy.
A překvapivě, byl dokonce ochoten připustit
sjednocení východního a západního Německa
s tím, že se NATO nebude rozšiřovat na východ.
Bush ho utvrzoval v tom, že ne,
ale v roce 1993 k tomu bude daleko.
A Gorbačov zaplatil za to, že věřil Americe,
jak Clinton a druhá Bushova vláda
rozšířila NATO až na práh Ruska.
Rusové cítili že byli důkladně oklamáni
a i když Američtí představitelé v průběhu let
trvali na tom, že žádný takový slib nikdy nedali,
nedávno zveřejněné zprávy Amerického velvyslance
v Sovětském svazu v té době
a dříve utajované Britské a západoněmecké dokumenty
dokládají Ruské nároky
a že existoval jasný závazek.
Ukázalo se také,
že Spojené státy neměly měnit polohu
k nové snaze o mír.
Sotva měsíc po pádu Berlínské zdi,
v prosinci 1989,
Bush a jeho vláda zahájili invazi do Panamy.
Včera večer jsem nařídil Americké armádě invazi do Panamy.
Panamský diktátor Manuel Noriega
byl dlouho jedním z přisluhovačů
ve Střední Americe.
Na výplatní listině CIA byl od 60.let,
zkorumpovaný a bezohledný, profitoval
z Kolumbijského Medellinového drogového kartelu.
Jeho pomoc Contras v Nikaragui
mu poskytla ochranu od nejvyšších Reaganových funkcionářů
včetně Caseyho a Olivera Northa.
Ale v roce '88 byli USA obviněny z obchodu s drogami
a z falšování prezidentských voleb
v roce 1989 v Panamě.
Bush byl přesvědčen, že Noriega je více ke škodě než k užitku.
Začal operaci, kterou nazval "spravedlivá věc."
Odesláním 12.000 vojáků pomáhajícím 12.000 již v této zemi.
A zdemolováním chudé čtvrti města Panama City, El Chorillo,
která sousedila se sídlem Panamských obranných sil.
Zabili stovky civilistů.
Bylo to odůvodněno jako válka proti drogám
vyhlášená Nixonem v roce 1971.
Která se nyní přesouvá
jako boj proti výrobě u zdroje,
což znamenalo, mimo jiné, zaměření na cizí země,
pokud je potřeba vojenské akce.
Noriega byl poslán do vězení
ve Spojených státech kvůli obchodu s drogami.
Pro velkou část světa, invaze byla šokující a nezákonná,
ale pro většinu Severní Ameriky ...
naočkované myšlenkou "války proti drogám."
to byl jako obvykle obchod na vlastním dvorku.
Kongres dále selhal když nedokázal napadnout
Bushovo zjevné porušení
usnesení o válce z roku 1973.
Nové poselství bylo jasné.
Musíme utnout hlavu
diktatuře v této zemi.
Vedoucí náčelníků štábů Colin Powell
prohlásil, "musíme dát nápis na naše dveře"
řekl: "tady bydlí velmoc"
bez ohledu na to, co dělají Sověti.
Sovětští zastánci tvrdé linie, mající obavy z Gorbačovových reforem
pochopili, že jejich ústupky neomezili
Americkou bojovnost.
Ve skutečnosti pomohli povzbudit USA
k tomu, chovat se bezohledně.
A stalo se ... do 14 měsíců,
Bush znovu ukázal, jak drsný může být.
Tentokrát na Blízkém východě.
Reaganova vláda během Irácko-Iránské války
pomáhala Saddámovi Husajnovi v Iráku,
tolerovali jeho opakované použití
chemických zbraní, někdy proti svým vlastním lidem
vyrobené částečně z Amerikou dodávaných chemikálií.
Když vzplanulo napětí mezi Irákem a na ropu bohatým Kuvajtem,
který byl součástí Iráku až do roku 1961,
Americká velvyslankyně osobně ujišťovala Saddáma,
že Bush chtěl lepší vztahy
a neměl žádný názor na Irácký hraniční spor.
Husajn to vzal jako signál od Bushe,
a následující týden ...
s odhadem 250.000 vojáky a 1.500 tanky,
obsadil Kuvajt se slabým odporem.
Dlouho toužící po větší přítomnosti na Blízkém východě,
Americký ministr obrany Cheney,
poslal generála Powella a generála Schwarzkopfa
na setkání se Saudským králem Fahdem
přesvědčit ho, aby přijal
velkou americkou vojenskou sílu jako štít.
Když ukázali králi,
zřejmě zfalšovanou fotografii
Iráckých vojáků a tanků na Saudské hranici
a dokonce za ní,
byl znepokojený a požádal o pomoc.
Ale ve stejnou dobu,
Americké satelitní fotografie
byly upraveny tak, aby vymazali všechny známky toho,
že není Irácká armáda zakopána a opevněna
někde blízko u hranic.
Neexistuje žádný důkaz, že by Husajn někdy zamýšlel
napadnout Saudskou Arábii.
Podvod byl odhalen, když Japonské noviny
získali fotky od Sovětské komerční satelitní společnosti
ukazující žádnou vojenskou činnosti v blízkosti hranic.
Newsweek se tím zabýval podrobněji a volal
"chybí vojenská přítomnost."
Tlak se nicméně zvyšoval rychle.
Pokud by se Husajn zmocnil Saudské Arábie,
měl by kontrolu přinejmenším 1/5,
ne-li více, ze světových zásob ropy.
Izraelský tisk odsoudil
Americkou impotenci a slabost Bushe,
která se podobala, slovy jednoho úvodníku,
"Chamberlainovi a jeho vědomé kapitulace Hitlerovi."
Vždy adaptabilní Bush
postavil otřepanou podobnost na hlavu,
když opakovaně srovnával Saddáma k Hitlerovi.
Máme co do činění s novým Hitlerem.
Totalita a brutalita
je nestydatá a neslýchaná
v moderní době.
A to se nesmí stát.
Obával se, že by Saúdská Arábie mohla přijít s alternativním řešením
krize, rychle oznámil,
že Američtí vojáci míří do Perského zálivu.
Mezitím Kuvajtští vedoucí činitelé
najali největší světovou public relations firmu,
Hill + Knowlton, která zorganizovala
největší zahraničně financované úsilí,
kdy podniknuté k zmanipulování Amerického veřejného mínění.
V říjnu '90, do správního výboru Kongresu
přivedli Hill + Knowlton
15-ti letou svědčící Kuvajtskou dívku,
která byla dobrovolníci v Kuvajtské nemocnici
když Iráčtí vojáci vtrhli dovnitř.
Vzali děti z inkubátorů.
Vzali inkubátory
a nechali děti zemřít na studené podlaze.
Byl to mistrovský výkon.
Bush citoval příběh opakovaně při obhajobě války.
Zvedne se vám žaludek, když si poslechnete příběhy
těch, kteří unikli brutalitě
okupanta Saddáma.
Hromadná věšení.
Děti vytažené z inkubátoru
a rozptýlené, jako palivové dříví po podlaze ...
Až později se zjistilo, že mladá svědkyně
nikdy nebyla v nemocnici,
ale byla dcerou Kuvajtského velvyslance v USA
a členkou vládnoucí rodiny.
V době, kdy byl podvod odhalen,
Americké bombardování Bagdádu začalo.
Americká veřejnost byla nicméně rozdělena.
Vedoucí představitelé Saúdské Arábie
a hlavně odporný antisemitským režim
v Kuvajtu, byli krutí tyrani,
ztěží milující demokracie pro svůj vlastní lid.
Ani nebyli rozhodující Americké zájmy v sázce,
když Irácká a Kuvajtská ropa představovala
méně než 10% dovozu do USA.
Na konci listopadu, Cheney varoval
že Irák by mohl mít jaderné zařízení do jednoho roku
a pravděpodobně by ho použil.
Byla to karta s kterou Cheney hrál znovu v dalších letech.
Poradce pro národní bezpečnost Brent Scowcroft
přidal navíc teroristickou hrozbu.
Uražený kritiky nezákonné invaze do Panamy,
Bush přijal opatření v Kongresu.
A i když protiváleční demonstranti zaplnily ulice,
kongresem těsně prošla rezoluce
v lednu '91.
V té době, bylo v oblasti přes 560 tisíc Amerických vojáků.
Celkově dosáhne 700.000.
Schwarzkopf tvrdil, že USA čelili
miliónům mužů Iráckých pozemních sil
s vysoce kvalitními Sovětskými tanky
a ochotou použít chemické zbraně.
Operace: Pouštní bouře,
která začala 17. ledna 1991,
zahájila odesílání bojových jednotek
v obrovských počtech na středo východ země
a ohlašovala začátek nové éry
v Americké geopolitice.
To zemi zabořilo hlouběji do králičí nory,
než kdy dříve.
Po pět týdnů v nové hrůzu budící
televizní estrádě, supermoderní zbraně
zahrnující rakety Tomahawk
a laserem naváděné pumy
a Americké nálety, rozbíjeli Irácké komunikace,
vojenskou a průmyslovou infrastrukturu.
V televizi, Americká populace
nikdy takhle neviděl palebnou sílu.
Sídlo prezidenta Saddáma Husajna
a socialistické strany Ba'ath dostali přímý zásah
a USA bombardovali periferii ...
To byl začátek éry videoher.
Bylo to úchvatné, jak byl Irák degradován
podle OSN na téměř apokalyptickou před industriální dobu.
Pozemní invaze trvala 100 hodin,
Americká a Saudská armáda vyhnala demoralizované,
špatně vycvičené Irácké vojáky z Kuvajtu.
Zrodila se nová kategorie zbraní
vyrobených z ochuzeného uranu.
Jejich radioaktivita a chemická jedovatost
vytvářela rakovinu a defekty při narození.
Oběti zahrnovali i Americké vojáky, kteří trpěli
záhadně po mnoho let tím, co se stalo známé jako syndrom války v Perském zálivu.
Dost republikánských strážných uniklo zabití
aby si Saddám zajistil a udržel kontrolu nad vládou.
Bush a jeho poradci se rozhodli netlačit
a nesvrhnout Bagdádský režim.
Takový krok by posílil Iráckého nepřítele Irán
a mohl by znepřátelit Arabské spojence Ameriky.
Ale Američtí představitelé vyzvali Iráčany,
aby povstali a svrhli Husajna sami.
Když Iráčtí Kurdové a Šíitové odpověděli
velkým množstvím lidí, USA stálo se založenýma rukama
zatímco vláda rozdrtila povstání
použitím jedovatého plynu a bojovými vrtulníky.
Navzdory krveprolití, Bush řekl:
Strašidlo Vietnamu bylo pohřbeno navždy
pouštním pískem Arabského poloostrova.
Nazval to "nový světový řád."
Ale mezi těmi, kdo prohlédli to co nazval
"výbuchem triumfalismu"
byl známý nevrlý konzervativní
publicista "Washington Post" George Will
který napsal ...
Jestliže ta válka, ve které si Spojené státy
do značné míry pronajali Potěmkinovu koalici spojenců
kazí národní důchod Kentucky
a dělá, že se Ameriky cítí dobře sama o sobě,
pak by se Ameriky neměla cítit dobře sama o sobě.
Více než 200 tisíc Iráčanů
zemřelo ve válce a na její bezprostřední následky.
Přibližně polovina z nich civilisté.
Americký počet obětí činil méně než ...
200.
Soukromě, ve svém deníku,
napsal Bush zážitek ...
".. žádná euforie .. žádná bitevní loď Missouri a kapitulace .."
"aby se to podobalo druhé světové válce, musíme oddělit Kuvajt od Koreje a Vietnamu."
Něco zjevně chybělo.
Vavříny vítězství a opravdový mír
byl promarněn, ne v písku Kuvajtu,
ale v nedostatku Bushovi předvídavosti a vize při získávání
opravdových spojenců v Sovětském svazu.
Jen několik týdnů po podepsání smlouvy START,
když připravoval přechod k větší autonomii
pro Sovětské republiky,
byl Gorbačov umístěn do domácího vězení
komunistickými konzervativci v srpnu '91.
Boris Jelcin, prezident Ruské republiky,
vedl lidové povstání, aby se Gorbačov vrátil k moci.
Ale čas se krátil.
Pro lidi, to bylo příliš mnoho změn,
příliš rychle.
A ne dost zákonů.
Odsouzen a odmítnut, na Štědrý den 1991
Gorbačov, jeden z největších vizionářských
a transformačních vůdců 20. století,
odstoupil v nemilosti.
Ruský lid neměl tušení, co se blíží.
Ale ani George Bush.
Jeho obliba 91%.
Na konci války v Perském zálivu
zaslepení přední demokraté ve své volební zranitelnosti,
nechali otevřené dveře pro málo známého guvernéra Arkansasu
Billa Clintona, nového demokrata.
Ti, kteří nyní vedou Washington
měli 12 let na vyzkoušení své ekonomické teorie
a neuspěli.
Okouzlující soucitný muž,
který chtěl být dobrý pro všechny lidi,
Clinton s pomocí
třetí strany nezávislých konzervativců
podnikatele Rosse Perota
odčerpal 19% hlasů,
překvapenému a naštvanému Georgovi Bushovi.
Vypadalo to jako jedinečný okamžik.
Koneckonců, Spojené státy byli obviňovány
za sociální a politické nepokoje v Sovětském svazu ...
v průběhu posledních 46 let.
Nyní s demokratem v bílém domě,
jak bychom mohli ospravedlnit nafouklý vojenský rozpočet
který v posledních desetiletích odkláněl prostředky.
Stejně jako v Sovětském svazu od potřebného rozvoje.
Mohli by být konečně k dispozici ušetřené peníze za redukované zbrojení, díky konci Studené války?
Euforie nad Clintonem nakonec neměla dlouhého trvání.
Dotčeni republikáni
Clintonovi bránili tím, že zablokovali jeho plán
pro otevřené přijetí homosexuálů do armády.
Také se vyptávali na jeho vyhýbání se služby během Vietnamu.
Ještě ničivěji,
šli republikáni do politického boje
se svými obchodními spojenci,
aby vystrašili veřejnost a porazili Clintonův
ambiciózní plán zdravotní péče pro desítky milionů
nepojištěných občanů.
Republikáni to nazvali "bitvou o vzestup velkého
vládního liberalismu."
Je čas na zásadní změnu.
Je nutné kontrolovat rostoucí náklady na zdravotní péči.
Mezi pokročilými průmyslovými zeměmi,
pouze Spojeným státům a apartheidu v Jihoafrické republice
chyběl národní systém zdravotní péče.
Jeho porážka v konzervativních médiích
a ve vnímání veřejnosti byla přehnaná
a dala impuls k ještě silnější
republikánské obrodě,
když v polovině funkčního období ve volbách 1994
dosáhli republikáni kontroly
obou komor
kongresu poprvé
za posledních 40 let.
Překvapivě, v době, kdy nebyly
žádné mezinárodní krize
se obě strany kloní doprava.
Clinton jen s málem mandátu zranitelný,
ukončil pomoc rodinám s nezaopatřenými dětmi,
který pomohl chudým rodinám z velké krize.
Podporoval válku proti drogám
a tvrdé zákony proti zločinu.
Americké věznice byli plné
z půl miliónů v roce 1980,
na dva milióny v roce 2000.
Mnozí z nich za bezdůvodné žaloby drogových trestných činů.
Post sovětské Rusko se stěhovalo výrazně doprava.
Jelcin se obrátil na ekonoma z Harvardu
Jeffreyho Sachse a další odborníky,
jako ministra financí
Lawrence Summerse,
o pomoc při privatizaci ekonomiky.
S nimi přišla G7,
Mezinárodní peněžní fond a Světová banka,
s formou ekonomické "šokové terapie"
neznámé ruskému lidu.
Pohrávání si s kapitalismem se ukázalo neskutečné.
Jelcin rychle uvolnil ekonomiku,
privatizoval státní podniky a zdroje,
eliminoval zoufale potřebné dotace a cenové kontroly
a zavedl soukromě vlastněné monopoly.
Lidé tomu říkali "velká kořist"
jak státní továrny byli prodávány za almužnu
oportunistickým soukromým investorům
včetně bývalých komunistických úředníků, kteří se stali
multimilionáři přes noc.
Zatímco nová generace zbohatlíků
slavila svou novou volnost,
většina životních úspor Rusů
byla zničena
hyperinflací a desítky miliónů pracovních míst
bylo zrušeno.
Průměrná délka života klesla
ze 67 na 57 roků u mužů
a ze 76 na 70 u žen.
Ruská ekonomika se zmenšil na velikost
Holandské, stejnou rychlostí, jakou se stala
druhou světovou velmocí.
Západní pomoc a oddlužení,
kterou Sachs slíbil se nikdy neuskutečnila.
Sachs později obviňoval Cheneyho a Paula Wolfowitz
z dlouhodobého Amerického vojenského vlivu
v Rusku.
Gorbačov, si ve své nedávné monografii
"Hovory k sobě"
uvědomil, že Jelcin byl upřednostňován Bushovým "těmi nahoře"
a nakonec Bush samotný a ...
".. jeho cíle byly rozdělení a likvidace SSSR
"a to se shodoval s cílem Amerického vedení."
Oslabení Ruska za Jelcina se shodovalo se zájmy USA.
Ale na rozdíl od obnovení SSSR bojoval za Gorbačova.
Anti amerikanismus se vrátil do módy.
Rusové se naježili jak Clinton tlačil na Americkou účast
v energii bohatém Kaspickém moři
a rozšíření NATO, které zahrnovalo
Maďarsko, Polsko a Českou republiku.
92 letý strůjce studené války
George Kennan to nazval obrovskou, historicky strategickou chybou.
Mnozí Rusové začínali věřit
že USA položilo "další železnou oponu"
na Ruských hranicích.
Ačkoli se Clinton prohlašoval za přítele Jelcina
průzkumy veřejného mínění ukazovaly, že 77% obyvatel
preferuje pořádek a jen 9%
volí tuto formu demokracie ...
Mnozí touží po starých dobrých časech Stalina.
Stále nepopulárnější Jelcin byl vnímán
jako opilec,
odsoudili jeho nezákonné zastavení
a ozbrojené napadení zvoleného parlamentu,
pozastavení ústavy a vládnutí
dekretem po zbytek dekády.
Ziskem jediného hlasu v oblíbenosti
Jelcin rezignoval v předvečer nového století,
aby byl nahrazen bývalým důstojníkem KGB
Vladimírem Putinem, který přivedl
Rusko z propasti
k znovuzavedení silné tyranské centralizované moci ...
Ve starém Ruském stylu.
V průběhu 90. let,
Clintonova vláda,
touží po ekonomických výhodách všude tam, kde je to možné.
Snažil se o vybudování potrubí pro dopravu bohatých ložisek ropy a zemního plynu
odhadovaných na tři až šest bilionů dolarů, sahající
od bývalých Sovětských republik ve střední Asii
podél cest, které obchází Irán a Rusko.
Mezitím fundamentalistický Talibán převzal Afghánistán
a přivítala zpět bohatého saudsko arabského džihádistu
Usámu bin Ládina
který založil Al-Káidu ... "základnu" ... v jejich zemi.
Ačkoli byl součástí podsvětí CIA v 80. letech,
Bin Ládin byl nyní zcela zaměřena na
USA a jeho spojence v muslimském světě ...
Odsuzujíc zejména přítomnost Amerických vojáků v Saúdské Arábii ...
Islámské nejsvatější zemi.
Kvůli Americké podpoře Izraele,
v roce 1992 vydal svou první náboženskou fatvu.
Dvě záhadné bombardování následovali v Saúdské Arábii,
které zabili více než 20 lidí Amerického vojenského personálu.
Bin Ládin popíral, že je do toho Al-Káida zapojená.
A Saúdská vláda s úzkými vazbami
na vlivnou bin Ládinovu rodinu,
řídila vyšetřování FBI k Iránu,
vnímaného Amerikou jako nepřítele.
V roce '98, Americké velvyslanectví
v Keni a Tanzanii byly bombardovány
a zabito více než 200 osob.
V roce 2000, bin Ládin přihlásil k odpovědnosti
Al-Káidu za útok na Americkou námořní loď Cole,
a zabití 17 lidí.
Od války v Perském zálivu, zbrojní inspektoři OSN
dohlíželi na odstranění a zničení Iráckých zbraní hromadného ničení
zatímco USA a Británie prosadila bez letovou zónu
a přísné sankce OSN způsobily obrovské utrpení.
Clintonova vláda falešně obviňovala
z odhadované smrti půl miliónů dětí
z nemocí a podvýživy za diktátora Saddáma Husajna.
Víte, stálo to za to?
Myslím, že to je velmi těžká volba.
Ale cena ... myslíme si, že ta cena
stojí za to.
Neoblomná Albrightová
trvala na tom, že Husajnova zbraně hromadného ničení byli velkou hrozbou
pro bezpečnost USA.
A při jiné příležitosti, řekla zcela otevřeně
"máme-li použít sílu, je to proto, že
jsme Amerika."
Jsme nepostradatelný národ.
Stojíme vysoko a vidíme dále
do budoucnosti, než jiné země.
I když Spojené státy nečelili žádné jasné hrozbě
od nepřátelských národů,
Clintonova vláda dokázal být ještě tvrdohlavější
při obraně, než jejich republikánští protivníci
a rozhazovali ušetřené peníze z redukovaného zbrojení
v nové vlně utrácení.
V lednu 2000, jeho vláda přidala
115 milionů dolarů
Pentagonu na předpokládaný pětiletý plán obrany.
Pokračovalo se v utrácení na protiraketovou obranu.
Clinton také odmítl podepsat Ottawskou smlouvu o zákazu nášlapných min
a kontroloval významné zvýšení Amerického prodej zbraní
pro téměř 60% světového trhu od roku 1997.
Historik Chalmers Johnson shrnul tyto roky v roce 2004,
v prvním desetiletí po studené válce,
jsme zahájili mnoho akcí
v udržování a rozšiřování
naší globální síly, včetně válek
a humanitárních zásahů
v Panamě, Perském zálivu,
Somálsku, Haiti v Bosně,
Kolumbii a Srbsku,
zatímco udržujeme nezměněné rozmístění od studené války
ve východní Asii a v Pacifiku.
Tato nově vznikající bipolární zahraniční politika vypadala jako vytesaná do kamene.
Neexistovala žádná debata.
Clinton viděl Americké akce v zahraničí
ne jako agresivní možnost pro hladovou říši,
ale jako nutnou sílu pro stabilitu
v novém světovém řádu založeném na
Americkém pojetí demokracie
a volného trhu.
Neudělal nakonec nic
k zpochybnění základní struktury
této říše.
Třebaže jeho poslední dva roky byly vážně poškozeny sexuálním skandálem se studentkou na praxi.
Neměl jsem sexuální vztah s tou ženou.
A trapný soudní proces
opět zastínil v senzacechtivých médiích
daleko významnější události.
"Kluzký Willie" jak mu někteří říkali,
se svým neocenitelným způsobem,
vyhnul závažné katastrofě.
Těžil z ožívající globální ekonomiky
upřednostňoval Americké trhy a finance,
Clinton zanechal
dočasně prosperující zemí
s velkým přebytkem.
V očekávání, že vydělá na části tohoto dědictví,
jeho strana nominovala viceprezident Ala Gorea v roce 2000.
Pokrokový, zkušený člověk,
který opakovaně varoval svět, před ekologickou katastrofou
hrozící v měnícím se klimatu, které je potřeba kontrolovat,
výrazně vycouval od tohoto problému
v průběhu závěrečné kampaně.
Tady a teď je důležitější, pro průměrného voliče.
Republikáni odpověděli, jak se sám nazval
"soucitným konzervativcem" Texaským guvernérem George W. Bushem,
synem Georgea a vnukem Prescotta.
Lidé se dívají dnes večer
a voliči chtějí vědět,
jaký je rozdíl mezi vámi dvěma
jako prezidenty. Je nějaký rozdíl?
Já si myslím, Jime, že toto je naprosto jedinečná doba
ve světových dějinách.
Máme zásadní volbu.
Chceme posílit zemi a národ
jako jsme to dělali po druhé světové válce?
Tak, že generace hrdinů řekne,
"dobře, Spojené státy budou ...
.. budou vůdcem."
A svět ohromně prospíval
z odvahy, kterou dokazoval v těch poválečných letech.
Myslím, že po skončení studené války
je čas na nás, udělat něco velmi podobného,
chceme-li zvýšit a posílit vedoucí postavení ...
vedoucí postavení u životního prostředí, vedoucí postavení, aby jsme se ujistili,
že světová ekonomika se pohybuje správným směrem.
To znamená, že nesmíme mít velký deficit
a neplýtvat našimi přebytky.
To znamená dělat inteligentní rozhodnutí,
která budou udržovat naši prosperitu
a dohlédnout aby nám ekonomická síla
mohla poskytovat tuto vedoucí roli.
Ano, nejsem si tak jistý, že role Spojených států,
je jít po celém světě a říkat: "to je způsob, jak to musí být."
Můžeme pomáhat. A možná to je právě náš rozdíl ve vládách,
způsob, jakým vnímáme vládu.
Myslím, že chci posílit lidi.
Víte, chci umožnit lidem aby si pomohli sami,
ne mít vládu, která říká lidem, co mají dělat.
Prostě si nemyslím, že je to role Spojených států
chodit po kraji a říkat
"uděláme to takhle, ty bys měl taky."
Nejsem si úplně jistý, odkud viceprezident
pochází. Ale myslím, že
to, co potřebujeme udělat, je přesvědčit
lidi, kteří žijí v zemích, že žijí
aby vytvořili národy.
Možná mi tady něco uniká.
Myslíte, že bude jakési národního budování jádrem Ameriky?
Rozhodně ne. Naše armáda je předurčena k boji
a vyhrání války.
To je to , co to znamená dělat.
A když to přeženeme, klesá morálka.
Ale já budu rozumně používat armádu.
Je třeba, aby bylo v našem životním zájmu,
že mise musí být jasná
a výchozí strategie zřejmá.
Jak se pustil v jednom
z nejambicióznějších období do budování státu
George Bush vlastně udělal více ve svých osmi letech v úřadu,
než kterýkoliv jiný prezident, pohřbil mýtus II. světové války
o Americké síle a umírněné spravedlnosti.
Při zpětném pohledu, to byla jeho schopnost skrývat
své zpátečnické záměry, které o roky později
stále matou a šokují
mnoho Američanů, co se stalo před rokem 2001.
Začalo to v roce 2000 samotnými volbami ...
Nejskandálnějšími v historii USA,
pravděpodobně fatálně ohrozili
legitimitu politického procesu v této zemi.
Vzhledem k tomu, co všechno se stalo na začátku nového století
to mnozí cítili, jako zlověstné proroctví.
Al Gore získal mandát o více než 540.000 hlasů.
Ale ztratil Floridu, když více než 10%
Afroameričanů bylo diskvalifikováno
staromódním státním volebním systémem,
na který dohlížel Floridský guvernér Jeb Bush,
Georgův mladší bratr
a Floridská státní tajemnice
Katherine Harrisová, vedoucí Bushovi kampaně.
Takové vylomeniny byly hodné banánových republik,
Americký Nejvyšší soud, bez precedensu,
překvapivě zasáhl do Floridského volebního procesu
a hlasováním pěti ku čtyřem zastavil počítání ...
A tak, Bush vyhrál volby.
Většina těchto soudců byla jmenována
vládami ve kterých byl Bushův otec
prezidentem, nebo viceprezidentem.
Kdyby se to stalo v jiné zemi
bylo by to odsouzeno ze strany Spojených států jako puč.
Nesouhlasící soudci napsali,
přestože že se možná nikdy nedozvíme
s naprostou jistotou totožnost vítěze,
identita poraženého je naprosto jasná.
Je to důvěra národa
v soudce jako nestranné strážce právního státu.
V sychravém lednovém dnu
v roce 2001, George W. Bush,
43. prezident, byl dán složením slibu.
Tisíce demonstrantů bylo izolováno v zónách
daleko od kamer.
Stejně jako římští císaři,
obklopen družinou stoupenců,
Bush udělil méně tiskových konferencí,
než kterýkoliv jiný prezident v historii.
Soucit bude v omezeném množství,
protože většina z jeho nej, jmenovaných kandidátů pocházela z málo známé skupiny s názvem ...
"Projekt pro nové americké století."
Který vedl William Kristol a Robert Kegan
a který vznikl v roce 1997.
Ke znovu oživení neokonzervativní vize
neomylné Americké nadvlády.
Zahrnovalo to ministra obrany Donalda Rumsfelda,
jeho náměstka Paula Wolfowitze, a viceprezidenta Dicka Cheneyho.
Vyjádřil politování nad tím, že USA ztratili svou cestu
za Clintona a vyzvali k návratu
morální čistotě a Reaganové vojenské síle.
Požadovali zvýšení výdajů na obranu,
kompletní nadvládu vesmíru,
nasazení ve velkém měřítku systému protiraketové obrany
a schopnost "vyhrát více, současně probíhající velkých válek."
A policii v "kritických oblastech,"
obzvláště v na ropu bohatém středním východě.
Jejich prvním úkolem bylo
obejít Radu bezpečnosti OSN,
a svrhnout Saddáma Husajna.
Temný a chorobně tajnůstkářský,
Dick Cheney, který ovládal vládu
do určité míry, jako žádný jiný viceprezident do té doby
s republikány řídící
obě komory kongresu, USA hráli
o mnohem přísnější soubor pravidel.
Bush starší a Bill Clinton usilovali
v diplomacii o budování koalic,
ale Bush mladší,
ve smyslu vzdoru ke svému otci,
přišel, aby se podobal více zvrhlému dědici
obdivovaného římského císaře.
V Bushově mysli, jak jeho otec
tak sexuálně neukázněný Bill Clinton byli slabí.
Ronald Reagan pro něho byl symbol síly
a otcovská postava.
Koneckonců, Bush a neokonzervativci
věřili, že Reagan porazil Rusy.
Je ironií, že na počátku roku 2001,
byl "Gladiátor" jmenován nejlepší filmem roku 2000 ...
Celosvětový úspěch, který oslavuje
Římský krutý militarismus
a zobrazuje perverzní vůdcovství,
které vedlo k pádu Římské říše.
Všechno, co jsem kdy chtěl
bylo splnit vaše očekávání
Caesare.
Tvoje chyby jako syna
je moje selhání
jako otce.
zmasakroval bych celý svět ...
jen abyste mě miloval!
Neokonzervativní pohrdání Organizací spojených národů
existovalo vždy,
ale teď se zdálo, že se izolovali
téměř úplně od mezinárodního společenství.
USA ustoupili od
smlouvy mezinárodního trestního soudu,
kterou Clinton a prakticky každá další západní demokracie
dojednala.
Odmítli komplexní zákaz testování jaderných zbraní,
kterou podepsalo 150 zemí.
Bush zamítl Kjótský protokol o globálním oteplování,
a k šoku Rusů,
zrušil zásadní smlouvu z roku 1972 o balistických raketách,
aby mohl revidovat neověřený programu protiraketové obrany.
Obecně lze říci, že média se ptala
na tuto náhlou změnu v politice.
Bush se distancoval od Blízkovýchodního mírového procesu
a pozastavil jednání se Severní Koreou
o programu raket dlouhého doletu.
Jeho vláda byla "naložená v ropě,"
Cheney dával dohromady velmi tajnůstkářskou
Energetickou pracovní skupinu, která vytvořila plán
na ovládnutí světových dodávek.
Ukázal své záměry jasně, v roce '99,
když řekl vůdcům v ropném průmyslu:
Blízký východ má 2/3 světové ropy
s nejnižší cenou a
největším ziskem.
Známky o blížícím se útoku
se vyskytovali v létě roku 2001.
Zachytili zprávu Al-Káidy která říkala,
"něco velkolepého se má stát."
Vedoucí centra pro boj s terorismem Richard Clarke
potvrdil, že ředitel CIA, George Tenet
pobíhal po Washingtonu s "vlasy v ohni,"
snažící se získat pozornost národní bezpečnostní poradkyně
Condoleezzy Riceové a prezidenta Bushe.
Ale ministr obrany Rumsfeld a Riceová,
bývalá členka představenstva společnosti Chevron,
s dvojitým trupem ropného tankeru pojmenovaném po ní,
byli zaujati
protiraketovou obranou
a reformou Pentagonu.
Výhrůžné zprávy s titulky jako,
"Bin Ládinovi hrozby jsou reálné,"
nebo "Bin Ládin se rozhodl k útoku na USA"
vycházeli.
Ale Bush tomu ani nemohl věnovat svou pozornost,
protože strávil mnohem více času mimo Washington,
než kterýkoli jiný prezident,
na svém osamoceném Crawfordském ranči v Texasu,
sekáním dřeva.
Nelíbilo se mu, jezdit na koni,
na rozdíl od svého hrdiny Reagan.
Na jeho prezidentském každodenním brífinku 6. srpna,
se mluvilo o hrozbě al Kajdy
a únosu letadla,
Bush pohrdavě řekl svému informátorovi ze CIA ...
Dobře, můžete si teď chránit svůj zadek.
Přesto s vážnou tváří,
Bush řekl na tiskové konferenci v dubnu 2004 ...
Kdybych měl vůbec nějaké tušení,
že lidé udělají to, že narazí letadlem do budov,
pohnuli bychom nebem a zemí, aby jsme ochránili zemi.
Riceová byla stejně neupřímná.
Nemyslím si, že někdo mohl předvídat,
že se pokusí použít letadlo jako raketu,
unesené letadlo použili jako raketu.
Ačkoli FBI vydávalo osvědčení
jednotlivcům, kteří brali lekce létání,
nevšimli si, že nikdo neměl zájem naučit se přistávat.
Jak nespokojenost rostla
během Bushovi nekompetentní vlády,
teroristé udeřili v Americe
velmi důmyslný a dramatickým způsobem.
11. září, budeme mít navždy v paměti.
Patnáct únosců narozených v Saúdské Arábii,
naletělo s letadly do předních symbolů
Americké imperiální moci -
Wall Street a Pentagon.
Více než 3.000 lidí přišlo o život.
V New Yorku, bylo zabito více jak 2.700 lidí,
včetně 500, kteří pocházeli z 91 různých zemí.
Národ s hrůzou sledoval,
jak plameny pohltili Twin Towers
před jejich ohromujícím zřícením.
Jak se to mohlo stát USA?
Kdo se odvážil napadnout nás v srdci naší říše,
tak otevřeně, tak jednoduše?
Kde byl tento nový světový řád?
Že bychom to jako národ nedělali správně?
Nejsme dost dobří?
Jak to, že jsme nepotlačili zlo,
60 let od druhé světové války?
Měli jsme se zdržet od svržení bomb
na Hirošimu a Nagasaki?
A nyní, to pro některé velmi silné americké představitelé,
bylo, jako by
tito teroristé spustili na nás Hirošimu,
nebo přinejmenším jako Pearl Harbor.
Bylo voláno po totální válce.
V ten den, hněv a ospravedlnění
pro tento hněv, přemohl svět.
Obrovská Pandořina skříňka temné energie
a potlačený strach z chaosu,
připomínali konec 19. století a Francouzskou revoluci.
Všichni spolu jdoucí v samo-spravedlnosti,
která zplodila křížovou výpravu nejen proti
Bin Ládinovi a jeho stoupencům,
ale proti všemu zlému na světě samotném.
USA může zabít
každého teroristu.
Možná George Bush bude pít krev
každého jednotlivého muže, ženy a dítěte v Iráku!
Ano!
Pro Bushe to nebyl jen
jeho osud být válečný prezident,
ale bylo to probuzení
v globálním měřítku.
Bush prohlásil ...
Naše odpovědnost k historii
je nyní jasná ..
Odpovědět na tyto útoky a zbavit svět zla.
Svět s větší části
odpověděl s velkou empatií Americe.
Vladimír Putin byl jedním z prvních,
který nabídl pomoc.
Hlavní islámské osobnosti odsoudil útoky
jako zločin proti lidskosti
a Usámu bin Ládina jako podvodníka,
člověka, který neměl právo vydávat náboženské edikty
a žádnou náboženskou výchovu.
Chris Hedges, zkušený blízkovýchodní novinář,
napsal o několik let později:
tragédie bylo, že pokud
jsme měli odvahu být zranitelní,
pokud jsme stavěli na empatii,
měli bychom být dnes mnohem bezpečnější,
než jsme.
Reagovali jsme přesně,
jak tyto teroristické organizace
chtěly, aby jsme reagovali ...
".. chtěli, abychom mluvili jazykem násilí."
V nedávné minulosti, Američtí představitelé,
zvláště Harry Truman na konci druhé světové války,
Lyndon Johnson,
Richard Nixon a Ronald Reagan
zareagovali radikálně vzhledem ke zranitelnosti,
Johnson, nejdramatičtěji směřoval svou
oběť k vyšší společnosti
a svému strachu z neúspěchu ve Vietnamu.
Možná to je Achillovou patou
Americké politiky.
Nedostatek soucitu a empatie
a snadné odmítnutí těmi
kteří jsou tvrdší, jako naivní a slabé.
Přesto je soucit pro jiné
to, co nakonec rozlišuje
naše největší vůdce ...
Ať už je to Washington, Jefferson,
Lincoln, Roosevelt
nebo na jiných frontách,
lidé, jako byl Martin Luther King.
Kdyby Al Gore byl v úřadu
místo toho, aby se posmíval v médiích
jako všeználek který je naštvaný,
nemohl by být citově spojen
se světem, který zatvrdl ve své nenávisti k Americké politice?
Možná, že by nejednal pokornějším způsobem
a pronásledoval teroristy
tradičními strukturami
diplomacie, zpravodajskými službami
a rozhodnou policejní akci?
Nebylo by stejných výsledků dosaženo
aniž by vznikli noví nepřátele, kteří můžou být vnímání
jako mučedníci, mladou generaci
rozvíjejících se radikálů?
Opravdu by odstartoval
skutečnou III. světovou válku?
George Bush místo toho zveřejnil po celém světě.
Každý národ a každý region
se nyní musí rozhodnout.
Buď jste s námi,
nebo jste s teroristy.
A formoval své právo tak, aby to vypadalo
jako monumentální zápas mezi dobrem a zlem.
Představte si, že jste občanem jiné země na světě
a někdo vám řekne,
"buď jste s námi, nebo proti nám."
Co byste si mysleli o Americe?
Chalmers Johnson napsal před svou smrtí,
Američané chtěli říci, svět se změnil
v důsledku 11. září,
ale přesnější by bylo říci,
že Amerika se stává
"nový Římem, největším kolosem v historii,
jež není vázán mezinárodním právem,
obavami spojenců,
nebo jakýmkoli omezením použití své vojenské síly."
Americký lid stále tápající ve tmě
o tom, proč byli napadeni,
nebo proč je jejich ministerstvo zahraničí začalo varovat
před terorismem
na stále rostoucím seznamu cizích zemí.
Ale rostoucí počet nakonec začal chápat
co většina ne Američanů už věděla
a zažila v průběhu předchozího půlstoletí.
A to, že Spojené státy jsou něco jiného
než to, co tvrdí že jsou,
že to byl ve skutečnosti vojenský moloch
se záměr na ovládnutí světa.
Namísto vysvětlování
skutečného důvodu útoků,
se Al-Káida urputně bránila
Americkým vojákům v Saúdské Arábii.
A Američané podporovali Izrael
ve svém pokračujícím boji s Palestinci ...
Bush se otřepanou frázi ptá ...
Proč nás nenávidí?
Odpověděl za nás:
Nenávidí naši svobodu ...
Naši svobodu náboženského vyznání, naši svobodu projevu,
naši svobodu hlasování, shromažďování
a nesouhlasu s jiným.
Je ironií, že Bush senior
vlastně promarnil světový mír
rozpoutáním války v Panamě
a první Irácké zuřivé války.
A že jeho syn, jednal krátkozrace
a téměř přivedl k bankrotu svůj národ
přesně tak, jak bin Ládin doufal.
Nyní našel svůj osud
v otcových rodový genech
jako "Americký válečný prezident" ...
Ve válce, která odhadována Richardem Cheneyem
mohla "trvat věčně."
příště .. Bush a Obama: Doba teroru.
přeložil -- vena --
Best watched using Open Subtitles MKV Player