NEVYŘČENÉ DĚJINY SPOJENÝCH STÁTŮ
Přeložila September
Diváci chtějí založit své rozhodnutí na tom,
v čem byste se od sebe jako prezidenti lišili.
Lišíte se v něčem?
Stojíme před zásadním rozhodnutím.
Postavíme se k tomu čelem, jako jsme to udělali po 2. světové válce...
...jako to udělala generace hrdinů, když řekla:
"Dobrá, Spojené státy budou lídrem."
A celý svět těžil z této odvahy,
kterou jsme prokázali v oněch poválečných letech.
Nejsem si tak jistý, že úlohou USA je chodit po světě a říkat:
"Bude to takhle."
Můžeme pomáhat.
Možná je to jen rozdíl v tom, jak vnímáme vládu.
Podle mě je to podpora.
Chci pomoci lidem, aby si pomohli sami...
Ne vládu, která lidem nařizuje, co mají dělat.
Nemyslím, že je úlohou USA
přijít do nějaké země a říkat: "My to děláme takhle, vy byste měli taky."
Nejsem si jistý, jak to pan viceprezident myslel.
Naší úlohou je přesvědčit lidi,
co tam žijí, aby si sami vybudovali svůj národ.
Možná jsem to špatně pochopil.
To budeme mít zvláštní jednotky určené k budování národů?
Rozhodně ne. Posláním naší armády je bojovat a vyhrávat války.
To je jejím účelem.
Když ho rozšíříme, morálka upadne.
Proto budu používat vojenskou sílu uvážlivě.
Musí se jednat o životně důležitý zájem
a misi s jasně daným cílem a strategií.
Prezidentské volby v roce 2000 mezi Georgem Bushem a AI Gorem
představily Američanům dvě odlišné vize budoucnosti.
Málokdo si pamatuje, že přesně před 100 lety
byl americký lid postaven před podobnou volbu.
Měl rozhodnout, zda Spojené státy budou impériem.
Republikán William McKinley, jehož vize budoucnosti
spočívala ve svobodném obchodu a zámořském impériu...
Za tímto programem si stojíme.
Proti demokratu Williamu Jennings Bryanovi,
který byl otevřeným antiimperialistou.
Umím si představit osud národa...
Jen pár lidí zaznamenalo třetí volbu.
Socialistického kandidáta Eugena V. Debse.
Socialistické hnutí se šíří po celém světě.
Socialistické hnutí zastupovalo
dělnickou třídu v době, kdy to nikdo jiný nedělal.
Impérium pro ně znamenalo jedinou věc.
Vykořisťování.
Úřadující prezident McKinley využil sílící ekonomiky
a vítězství nad Španělskem v roce 1898.
McKinley věřil, že aby Amerika přežila, musí expandovat.
Bryan, známý jako "Prostý občan",
nepřítel průmyslových magnátů a bankéřů,
byl přesvědčen, že McKinleyho vize je cestou do záhuby.
Vyjádřil to slovy Thomase Jeffersona:
Jedním z principů,
jež by měl být zaryt hluboko v myslích všech Američanů,
je skutečnost, že bychom neměli vést dobyvačné války.
Po anexi několika zámořských kolonií
– Filipín, Guamu, Paga Paga, ostrovů Wake a Midway,
Havaje a Portorika,
a faktické kontrole nad Kubou,
se Spojené státy chystají zpronevěřit nejvzácnějšímu daru, který lidstvu přinesly.
Je rok 1900.
První světová válka, revoluce v Rusku & Woodrow Wilson
Zatímco většina Američanů si myslela,
že Spojené státy již naplnily svůj úděl tím, že zabraly severoamerický kontinent,
William Henry Seward, ministr zahraničí
jak za Abrahama Lincolna, tak za Andrewa Johnsona,
představil mnohem velkolepější vizi amerického impéria.
Ačkoliv spíše selhával, než že by se mu dařilo,
stanovil si za cíl zisk Havaje,
Kanady, Aljašky, Panenských ostrovů, ostrovu Midway
a částí Santa Dominga, Haiti a Kolumbie.
Velká část tohoto snu se posléze skutečně naplnila.
Ale zatímco Seward snil, evropská impéria jednala.
Británie šla v posledních 30 letech příkladem
a ovládla 12,3 miliónů čtverečných kilometrů území,
tedy mnohem více než celé Spojené státy dohromady.
Stejně jako Římané,
i Britové věřili, že jejich posláním je civilizovat lidstvo.
Francie přidala dalších 9 miliónů čtverečných kilometrů.
Německo – vzhledem k tomu, že začalo později – pouze 2,6 miliónu.
Upadalo jen španělské impérium.
V roce 1878 evropská impéria a jejich bývalé kolonie
ovládaly 67% zemského povrchu.
A v roce 1914 pak ohromujících 84%.
Kolem roku 1890 si Evropané rozdělili 90% Afriky.
Palte!
Lví podíl připadl Belgii, Británii, Francii a Německu.
Spojené státy se dychtivě snažily dohnat ztracený čas
a ačkoliv impérium znamenalo pro většinu Američanů,
většinou imigrantů, nepřátelský koncept,
nastala éra nenasytných magnátů.
Konkrétně se jednalo o skupinu aristokracie zvanou "Čtyři sta"
s obrovskými sídly, soukromými armádami a nespočtem služebných.
Muži jako J. P. Morgan, John D. Rockefeller
a William Randolph Hearst měli obrovskou moc.
Kapitalistickou třídu strašily vize revolucionářů,
kteří utvořili v roce 1871 Pařížskou komunu,
a podobné radikální vize se začaly objevovat i ve Spojených státech.
K čemu jsou proslovy? Ty nic nezmůžou.
Stejně tak pamflety.
- My musíme jednat. - Ano!
Vtrhneme do pařížských ulic.
Oni mají bajonety, my máme nože.
Těmto radikálům - komunardům se říkalo "komunisté"
téměř 50 let před ruskou revolucí v roce 1917.
Železniční impérium Jaye Goulda (24 tisíc km) ztělesňovalo to nejhorší, co éra magnátů přinášela.
Jednalo se zřejmě o nejnenáviděnějšího muže v Americe, který se chvástal,
že by mohl najmout polovinu dělnické třídy, aby pozabíjela tu druhou.
Panika, kterou vyvolal na Wall Street Černý pátek,
způsobila do té doby největší ekonomickou krizi.
Továrny, hutě a doly byly hromadně zavírány po celé zemi.
Čtyři milióny dělníků ztratilo práci.
Nezaměstnanost dosáhla 20%.
Americké železniční odbory, vedené Eugenem Debsem,
reagovaly na propouštění a snižování platů
uzavřením železničních tras.
Federální vojáci byli posláni, aby podpořili železniční magnáty.
Desítky dělníků byly zabity a Debs strávil 6 měsíců ve vězení.
Socialisté, odbory a reformisté doma
protestovali, že kapitalistický model cyklických depresí
je způsoben tzv. podspotřebou dělnické třídy.
Jacob Riis šokoval národ svými průkopnickými snímky,
dokumentujícími bídu newyorské chudiny.
Vůdci dělnické třídy požadovali, aby se bohatství přerozdělovalo doma,
a pracující si tak mohli dovolit kupovat zboží
z amerických farem a továren.
Ale "Čtyři sta" oligarchů
to považovalo za formu socialismu.
Tvrdili, že všichni se budou mít lépe,
když budou Spojené státy soupeřit s ostatními impérii
a ovládnou světový obchod
a cizinci zkonzumují rostoucí přebytek.
Zisk podle nich ležel v zahraničním obchodu.
Hlavní cenou byla Čína.
Aby mohly USA vstoupit na tento obrovský trh,
potřebovaly moderní, parou poháněné námořnictvo a základny po celém světě,
aby mohly soupeřit s britským impériem,
které ovládalo přístav v Hong Kongu.
Rusko, Japonsko, Francie a Německo se tam snažily dostat také.
Byznysmeni začali tlačit na vybudování kanálu skrz střední Ameriku,
jež by pomohl otevřít dveře do Asie.
V tomto klimatu globálního soupeření Spojené státy v roce 1898 anektovaly Havaj.
Téměř sto let poté
se Kongres USA omluvil domorodým Havajanům za to,
že byli zbaveni svého práva na sebeurčení.
Kuba, ležící asi 160 km od pobřeží Floridy,
se vzbouřila proti zkorumpované španělské vládě
a Španělé reagovali tak, že uvěznili většinu populace
do koncentračních táborů, kde jich 95 tisíc onemocnělo a zemřelo.
Jak se konflikt začal vyostřovat, mocní bankéři a byznysmeni
jako Morgan a Rockefeller, kteří na ostrově investovali milióny,
požadovali, aby prezident reagoval a ochránil jejich zájmy.
Prezident McKinley vyslal do přístavu v Havaně křižník USS Maine jako signál Španělům,
že USA dohlíží na své zájmy.
Jedné únorové tropické noci v roce 1898, kdy teploty dosahovaly až 38 stupňů,
loď náhle explodovala a 254 námořníků bylo zabito,
údajně jako následek španělské sabotáže.
Americké bulvární deníky reprezentované magnátem Williamem Randolphem Hearstem,
vyvolaly bouřlivou reakci a vytvořily atmosféru volající po válce.
Před čtenáři nemáme žádná tajemství.
Pan Thatcher je jedním z nejvěrnějších čtenářů.
Ví o každé chybě v Inquireru poté, co jsem ho převzal. Čtěte.
"Dívky krásné na Kubě. Stop.
Mohl bych básnit o zdejší krajině,
ale nechci plýtvat vašimi penězi. Stop.
Na Kubě žádná válka není." Podepsaný Wheeler. Chcete odpovědět?
Ano. "Drahý Wheelere, postarej se o básničky, já zajistím válku."
Deníky hlásaly: "Vzpomeňte na Maine. K čertu se Španělskem!"
Milióny to četly v přesvědčení, že Španělsko, upadající katolická velmoc,
je schopno jakéhokoliv podlého triku, jen aby zůstalo impériem.
Když McKinley vyhlásil válku, Hearst si přivlastnil zásluhy.
"Jak se vám líbí Novinářská válka?"
Španělsko-americká válka, z níž nejvzpomínanější
je bitva u San Juan Hill vedená Teddym Rooseveltem,
trvala 3 měsíce.
Ministr zahraničí John Hay ji označil za "skvělou malou válku".
Z téměř 5500 mrtvých Američanů, jich pouze kolem 400 zahynulo v boji.
Zbytek podlehl nemocem.
Šestnáctiletý Smedley Darlington Butler
lhal o svém věku a zapsal se k mariňákům.
Stane se jedním z nejznámějších amerických válečných hrdinů
a získá dvě Medaile cti
za kariéru, která předznamená osud celé Ameriky.
Po vítězství američtí byznysmeni vtrhli do země a zabrali, co mohli.
V podstatě přeměnili Kubu v protektorát.
United Fruit Company zabrala 8 tisíc čtverečných km na produkci cukru.
Do roku 1901 vlastnila Bethlehem Steel a ostatní americké společnosti
80% kubánských nerostů.
O více než 70 let později, v roce 1976
odhalilo oficiální vyšetřování provedené námořnictvem,
že nejpravděpodobnější příčinou potopení křižníku Maine
byl bojler, který explodoval v důsledku tropických veder
a způsobil explozi muničního skladu.
Stejně jako v případě Vietnamu a dvou válek v Iráku
Spojené státy reagovaly na základě nepravdivých informací
a šly do války, protože chtěly.
Před Spojenými státy opojenými vítězstvím však ležel mnohem větší problém.
Získaly od Španělů obrovskou, ale zaostalou zemi daleko na východě.
Filipíny,
které byly považovány za ideální zastávku k doplnění zásob pro lodě plující do Číny.
Stejně jako invaze do Bagdádu v roce 2003 i zde boje začaly úspěšně.
Komodor George Dewey zničil španělskou flotilu v manilské zátoce v květnu 1898.
Jeden antiimperialista poznamenal:
"Dewey zabral Manilu se ztrátou jednoho muže a veškerých našich institucí."
Liga antiimperialistů, založená v roce 1898 v Bostonu,
se snažila zabránit anexi Filipín a Portorika.
Mezi její členy patřil i Mark Twain, který položil proslulou otázku:
Máme ty, kdo žijí v temnotě,
nadále obdařovat svou civilizací, anebo máme těm ubožákům dát pokoj?
Prezident McKinley tento názor nesdílel
a rozhodl se nakonec pro anexi.
Neměli jsme jinou možnost, než se Filipínců ujmout,
pozdvihnout je, civilizovat je, pokřesťanštit je
a s Boží milostí pro ně udělat to nejlepší, co můžeme,
jako pro naše bratry, neboť i pro ně Kristus zemřel.
McKinley ignoroval skutečnost.
Pod plamenným vedením Emilia Aguinalda
si Filipínci založili svou vlastní republiku
poté, co se v roce 1899 osvobodili ze španělského područí,
a stejně jako kubánští povstalci očekávali, že ji Spojené státy uznají.
To však svého spojence přecenili a museli znovu bojovat.
Při jednom protestu padlo v ulicích Manily několik Američanů.
Americké bulvární deníky volaly po pomstě proti barbarům.
Mučení, včetně waterboardingu, se stalo rutinou.
Do povstalců nebo "našich snědých bratříčků", jak jim přezdívali,
lili slanou vodu, až byli nafouklí jako žáby, jen aby je přiměli mluvit.
Jeden voják napsal domů:
Všichni jsme chtěli zabíjet negry.
Kam se na tohle střílení lidí hrabe lov králíků.
Byla to válka plná zvěrstev.
Když povstalci přepadli americké jednotky na ostrově Samar,
plukovník Jacob Smith rozkázal zabít každého nad 10 let
a přeměnit ostrov v pustinu.
Z této partyzánské války, která trvala tři a půl roku,
se domů nevrátilo 4 tisíce vojáků.
Dvacet tisíc partyzánů bylo zabito
a dalších 200 tisíc civilistů zahynulo, mnoho z nich na choleru.
Ale díky překrouceným zprávám v tisku
se Američané doma utěšovali myšlenkou,
že šíří civilizaci mezi zaostalé lidi.
Americká společnost se díky této válce stala bezcitnější.
Tato nová doktrína anglosaské nadřazenosti
ospravedlnila rodící se impérium a navíc změnila společenské vztahy doma,
kde jižanští rasisté uchylující se k podobným argumentům zažehli kampaň
proti výdobytkům americké občanské války
a prosadili přijetí tzv. zákonů Jima Crowa založených na nadřazenosti bílé rasy a segregaci.
V Číně podobná touha po nezávislosti
vedla roku 1900 k tzv. Boxerskému povstání.
Nacionalisticky smýšlející Číňané povstali
a zuřivě vyháněli misionáře a cizí nájezdníky.
McKinley poslal 5 tisíc amerických vojáků,
aby pomohli Evropanům a Japoncům porazit povstalce.
Nadporučík Smedley Butler se účastnil invaze
a vedl své mariňáky do Pekingu, kde byl svědkem toho,
jak vítězní Evropané zacházejí s Číňany.
Byl znechucen.
Stejně jako v roce 2008 i v roce 1900 se volby konaly v době,
kdy byly americké jednotky rozptýleny v mnoha zemích.
V tomto případě v Číně, na Kubě a Filipínách.
A přesto McKinley, těžící ze slavného vítězství nad Španělskem,
porazil Bryana s ještě větším náskokem než v roce 1896.
Socialistu Eugena Debse s méně než 1% sotva kdo zaregistroval.
Američané zjevně podporovali McKinleyho vizi impéria.
Mí drazí spoluobčané,
události posledních dní apelují na náš vlastenecký...
Na vrcholu své popularity
byl McKinley v roce 1901 zavražděn anarchistou.
Útočník si stěžoval na americká zvěrstva na Filipínách.
Nový prezident Theodore Roosevelt,
ještě otevřenější imperialista, pokračoval v jeho politice.
Postavíš kanál v Panamě, Teddy?
Vykopu ho vlastníma rukama, pokud budu muset.
Roosevelt zorganizoval revoluci v Panamě,
kolumbijské provincii,
a s nově jmenovanou panamskou vládou uzavřel smlouvu
o pronájmu pásma průplavu,
čímž získal stejná práva intervence, jaká si USA vynutily na Kubě.
Kanál byl s velkými obtížemi postaven a otevřen v roce 1914.
V následujících letech bude americká námořní pěchota opakovaně vysílána,
aby chránila americké obchodní zájmy v tzv. banánových republikách,
považovaných za zaostalé, jež potřebují vládu brutálních diktátorů,
kteří jsou schopni donutit místní dělníky a rolníky, aby sloužili americkým obchodním zájmům.
Mým cílem je ochránit americké občany
a americké zájmy kdykoliv a kdekoliv jsou ohrožovány.
Kuba, Honduras, Nikaragua,
Dominikánská republika, Haiti, Panama,
Guatemala, Mexiko.
Americká okupace často trvala roky.
Někdy desetiletí.
Nikdo neměl s invazemi do cizích zemí více zkušeností
než Smedley Butler, nyní generálmajor námořní pěchoty.
Jeho muži ho zbožňovali a přezdívali mu "Pronikavý pohled"
po zranění, které utrpěl v Hondurasu.
A na konci své dlouhé a vysoce oceňované kariéry
uvažoval nad léty strávenými v uniformě.
Strávil jsem 33 let a 4 měsíce v aktivní vojenské službě
jako člen nejhbitější vojenské síly této země, Námořní pěchoty.
Prošel jsem všemi hodnostmi od poručíka až po generálmajora.
A během té doby jsem nejvíce času trávil jako vysoce postavený ranař
pro velký byznys, Wall Street a bankéře.
Jednoduše řečeno, byl jsem gauner, gangster kapitalismu.
Stejně jako většina vojáků,
jsem nezačal samostatně přemýšlet, dokud jsem neodešel.
Pomáhal jsem udělat Mexiko a zejména Tampico bezpečné pro americké ropné zájmy v roce 1914.
Pomohl jsem učinit z Haiti a Kuby decentní místo
pro chlapce z National City Bank, aby tam vybírali výnosy.
Pomáhal jsem znásilnit půl tuctu republik ve Střední Americe
ve prospěch Wall Streetu.
Seznam těch gaunerských skutků je dlouhý.
Pomáhal jsem očistit Nikaraguu
pro bankovní dům Brown Brothers v letech 1902-1912.
Přinesl jsem světlo do Dominikánské republiky pro zájmy amerického cukrovarnictví v roce 1916.
V Číně jsem roku 1927 pomohl vyšlapat cestu Standard Oilu, který do ní expandoval nikým neobtěžován.
Během těch let jsem získal, jak by chlapci ze zákulisí řekli, "parádní kšeft."
Když se na to zpětně podívám, mohl jsem Al Caponemu dát pár rad.
On řádil přinejlepším ve třech okresech.
Já operoval na třech kontinentech.
Tato otevřená zpověď přišla Butlera draho,
když ho při povyšování velících důstojníků přeskočili
a on Námořní pěchotu v roce 1931 po vzájemných sporech opustil.
Butler říkal že "válka je kšeft".
A první světová válka patřila mezi nejpochmurnější epizody v historii.
Méně známou skutečností je, že v předvečer první světové války
se banky britského impéria ocitly v krizi.
Britský ekonomický model, založeny na vybrakování
ekonomik jiných částí světa namísto
investování do domácí výroby, začal selhávat.
Deprese cyklicky přicházela a odcházela.
Naproti tomu nově sjednocené Německé císařství
šlo příkladem národům kontinentální Evropy,
když přešlo od systému volného obchodu k ochranářským opatřením,
která podporovala růst domácí průmyslové základny,
jež nebude tak závislá na kolonizaci.
Německo začínalo být konkurenceschopné
v produkci oceli, elektrické energie, železa, uhlí, textilu, i v chemickém průmyslu a zemědělství.
Banky a železnice se rozrůstaly a v bitvě o ropu,
nejnovější strategickou surovinu, která byla nutná k pohánění námořních lodí,
začínala německá obchodní flotila rychle dohánět tu britskou.
Anglie, nyní silně závislá na dovozu ropy ze Spojených států a Ruska,
se zoufale snažila najít zdroje na Středním východě,
jež byl součástí rozpadající se Osmanské říše.
A když Němci začali budovat železnici pro dopravu této ropy
z Bagdádu do Berlína díky jejich spojenectví s Osmanskou říší,
Británie s tím silně nesouhlasila.
Zájmy jejich impéria v Egyptě a Indii byly ohroženy.
Obrovské nepokoje na Balkáně, zvláště pak v Srbsku,
zabránily dokončení železnice.
Vlastně to byla jedna drobná potyčka v Srbsku,
která nastartovala řetěz událostí vedoucích k první světové válce,
když byl arcivévoda František Ferdinand, následník rakousko-uherského trůnu,
spolu se svou ženou zavražděn v ulicích Sarajeva
parného léta v roce 1914.
Situace se rychle zhoršovala a série spojenectví
mezi soupeřícími ekonomickými impérii
vedla k do té doby nejhorší válce v dějinách lidstva.
Byla to jatka od začátku do konce,
pro veřejnost zcela nepředstavitelných rozměrů.
V první bitvě na Marně v roce 1915
Britové, Francouzi i Němci utrpěli každý 500 tisíc obětí.
Délka války předčila všechna očekávání.
Jediný den krvavé bitvy na Sommě stál Británii 60 tisíc mrtvých.
Francie a Německo zaznamenaly téměř milión obětí
během bitvy u Verdunu v roce 1916.
Francie, která opakovaně nařizovala svým vojákům útočit i pod palbou kulometů a dělostřelectva,
přišla o polovinu mladých mužů ve věku 15-30 let.
Německo jako první úspěšně použilo bojové plyny v bitvě u Ypres
v dubnu 1915, které zasáhly francouzské vojáky v zákopech o délce 6,5 km.
The Washington Post uvedl, že francouzští vojáci propadli šílenství
nebo skonali trýznivou smrtí udušením, jejich těla zčernala, zezelenala nebo zežloutla.
Britové provedli odvetný útok plynem v září u Loosu,
ale vítr se otočil a plyn se vrátil k britským zákopům
a způsobil, že britských obětí bylo více než těch německých.
V roce 1917 Německo použilo ještě účinnější yperitový plyn
proti Britům opět u města Ypres.
Spisovatel Henry James napsal:
Pád lidstva
do této propasti krve a temnoty
je něco, co promarňuje celou tu dlouhou dobu,
během níž jsme si mysleli, že se svět bude postupně zlepšovat.
Woodrow Wilson byl ztělesněním
tohoto předválečného ideálu naděje v civilizaci, o níž Henry James mluvil.
Poprvé byl zvolen prezidentem v roce 1912, protože odrážel solidaritu Američanů
vůči Spojencům - Británii, Francii, Itálii, Japonsku a Rusku,
proti Centrálním mocnostem - Německu, Rakousku-Uhersku a Turecku.
Ale do války se nezapojil s vysvětlením:
Musíme být neutrální,
protože jinak naše smíšené obyvatelstvo povede válku jeden proti druhému.
V roce 1916 byl znovuzvolen se sloganem: "Udržel nás mimo válečnou vřavu."
Brzy ale toto rozhodnutí přehodnotí.
Wilson byl zajímavým mužem.
Byl prezidentem univerzity v Princetonu
a guvernérem New Jersey.
Jako potomek presbyteriánských duchovních z obou větví rodiny
byl silně moralistický a někdy až bohorovně zatvrzelý.
Sdílel vizi Ameriky jako globálního misionáře
vnášejícího demokracii i do zemí, které ji nejsou ochotny přijmout.
Sdílel také názor svých jižanských předků na nadřazenost bílé rasy
a podnikal kroky k obnovení segregace federální vlády.
Když se ho na to delegace Afroameričanů dotázala, odpověděl:
Segregace není ponížením, nýbrž přínosem.
Starý antiimperialista William Jennings Bryan,
který byl Wilsonovým ministrem zahraničí,
se snažil udržet neutrální postoj Ameriky vůči válce.
Ale Wilson odmítl jeho snahy zakázat americkým občanům
cestovat na lodích válčících států.
Británie, která již téměř 100 let ovládala Atlantik
díky své mimořádné námořní síle,
zahájila blokádu severní Evropy.
Německo to oplatilo vysoce účinným ponorkovým tažením,
které, jak se zdálo, vychýlilo poměr námořních sil.
V květnu 1915 německá ponorka potopila britský parník Lusitania,
kde zahynulo 1200 lidí, včetně 128 Američanů. Byl to šok.
Zněly hlasy, aby se Amerika zapojila do války, ale i přes počáteční odmítání odpovědnosti
se nakonec zjistilo, že loď skutečně porušila zákony o neutralitě
a vezla do Británie velký náklad zbraní.
Bryan požadoval, aby Wilson odsoudil britskou blokádu Německa,
stejně jako německé útoky, neboť obojí považoval za porušení neutrálních práv.
Když to Wilson odmítl, Bryan na protest rezignoval.
Wilson nabýval stále silnějšího přesvědčení, že pokud se USA nezapojí do války,
bude jim odepřena role při poválečném utváření světa.
V lednu 1917 dramaticky pronesl
první oficiální projev v Senátu
od dob George Washingtona.
Volal po míru bez vítězství
založeným na klíčových amerických principech - sebeurčení,
svobody moří a otevřeném světě bez svazujících aliancí.
Centrem takového světa měla být Společnost národů,
která by zajišťovala mír.
Wilsonův idealismus vždy budil podezření,
protože byl opakovaně podrýván jeho politikou.
Americká neutralita byla v této válce ve skutečnosti spíše principem než praxí.
J.P. Morgan, spolu s Rockefellerem a jeho společností Standard Oil
byli dvěma titány amerického finančnictví již od občanské války.
Morgan zemřel v roce 1913, ale jeho syn J. P. Morgan, Jr. efektivně sloužil
jako americký bankéř britskému impériu
mezi roky 1915-1917, když Spojené státy vstoupily do války.
Zpočátku Spojené státy nedovolovaly bankám
poskytovat půjčky válčícím stranám,
neboť by to zpochybnilo Amerikou proklamovanou neutralitu.
Ale v září 1915 Wilson změnil názor.
A ten samý měsíc Morgan půjčil Británii a Francii 500 miliónů dolarů.
Do roku 1917 si britské ministerstvo války půjčilo 2,5 miliardy dolarů
od Morgana a dalších amerických bank na Wall Streetu.
Německu bylo půjčeno pouze 27 miliónu dolarů.
V roce 1919 Británie dlužila Spojeným státům
ohromující sumu 4,7 miliardy dolarů. Přepočteno na dnešní dolary 61 miliard.
Morgan se také stal výhradním nákupčím pro britské impérium v USA,
uzavřel obchody ve výši 20 miliónů dolarů
a z každého zboží si účtoval 2% provizi,
přičemž zvýhodňoval své přátele jako např. Dupont Chemical, Remington a Winchester Arms.
Socialista Eugene Debs neustále naléhal na dělníky,
aby se postavili proti válce:
Nechte kapitalisty, ať si své boje bojují sami a jejich mrtvoly ať leží na bojišti,
a žádná válka už nikdy nepatří světlo světa.
Ať už za tím stály finanční či idealistické důvody,
Woodrow Wilson v dubnu 1917 požádal Kongres o vyhlášení války:
"Svět musí být bezpečný pro demokracii."
Proti hlasovalo šest senátorů, včetně Roberta La Follette z Wisconsinu,
a 50 členů Sněmovny reprezentantů,
včetně Jeanette Rankinové z Montany, vůbec první ženy zvolené do Kongresu.
Oponenti označovali Wilsona za nástroj Wall Streetu.
"Přidáváme si na americkou vlajku znamení dolaru,"
řekl respektovaný senátor George Norris z Nebrasky.
I přes veškerou snahu opozice se Wilsonovi jeho přání splnilo.
Navzdory tomu, že vláda žádala milión dobrovolníků,
zprávy o hrůzách zákopové války oslabovaly nadšení
a za prvních šest týdnů se přihlásilo jen 73 tisíc mužů,
což donutilo Kongres nařídit odvod.
Počátkem roku 1918 se zdálo, že by Centrální mocnosti mohly vyhrát
a porazit Spojence,
což by zanechalo americké bankéře v hluboké finanční propasti.
Amerika začala k financování války vydávat tzv. "dluhopisy svobody"
a i pokrokově smýšlející lídři
jako John Dewey a Walter Lippmann, se postavili na stranu Wilsona.
Byli to republikáni ze Středozápadu jako La Follette a Norris,
kteří pochopili, že válka je posledním hřebíčkem do rakve domácím reformám.
A Kongres to potvrdil, když přijal
jedny z nejrepresivnějších zákonů v dějinách země
- zákon o špionáži z roku 1917 a zákon o pobuřování z roku 1918,
které omezovaly svobodu projevu a vytvářely atmosféru netolerance.
Univerzitní profesoři, kteří nesouhlasili s válkou,
buď ustrašeně mlčeni, nebo byli vyhozeni.
Stovky lidí byly uvězněny,
včetně vůdce odborové organizace Průmysloví dělníci světa Billa Haywooda.
Eugene Debs opakovaně protestoval, až byl nakonec v červnu 1918 zatčen.
Po celou historii se války
vedly kvůli dobývání a loupení. A tato dvě slova jsou stručnou definicí války.
Vládnoucí třída války vždy vyhlašovala.
Podřízená třída v nich bojovala.
Než byl odsouzen, pronesl v soudní síni výmluvný projev.
Vaše Ctihodnosti, již před lety mi došlo,
že jsem spřízněn se všemi živými bytostmi a došel jsem k závěru,
že nejsem ani o chlup lepší než ti nejhorší na světě.
Řekl jsem tehdy a říkám to i nyní, že dokud existuje nějaká nižší třída, patřím do ní i já.
Dokud existuje kriminální živel, jsem jím i já.
Dokud je ve vězení živá duše, nejsem svoboden.
Debs byl odsouzen k deseti letům vězení.
Odseděl si tři, od roku 1919 do roku 1921.
S Wilsonovým svolením
ministerstvo spravedlnosti zničilo Průmyslové dělníky světa,
zatímco někteří Američané pochodovali do války za zvuků písně "Over There".
Odboráři odpověděli parodií na píseň "Kupředu, křesťanští vojáci"
nazvanou "Křesťané ve válce", která končila slovy:
"Do historie se zapíšete jako smečka bohem zatracených bláznů."
165 odborových předáků bylo obžalováno
ze spiknutí k maření odvodů a podporování dezerce.
Bill Haywood uprchl do revolučního Ruska.
Ostatní ho následovali.
Němečtí Američané byli vyčleňováni ze společnosti.
Školy, z nich mnohé požadovaly po učitelích přísahy věrnosti,
vyškrtly němčinu z osnov
a orchestry vypustily ze svých repertoárů německé skladatele.
Stejně jako xenofobové v Kongresu přejmenovali "French fries"
na hranolky svobody
v reakci na francouzské protesty proti invazi do Iráku v roce 2003,
i během první světové války byly hamburgery přejmenovány na sendviče svobody,
"sauerkraut" (kysané zelí) na zelí svobody,
"German measles" (zarděnky) na "liberty measles" a němečtí ovčáci na policejní psy.
Válečná léta přinesla dosud nevídané propojení
vlády a velkých korporací
s cílem stabilizovat ekonomiku, získat kontrolu nad neomezenou soutěží
a zaručit zisky zbrojařům,
kterým se někdy přezdívalo obchodníci se smrtí.
Americké jednotky do Evropy dorazily až po více než roce od vyhlášení války
v květnu 1918, šest měsíců před koncem války,
a pomohly obklíčeným francouzským silám zvrátit bitvu na Marně.
Přítomnost amerických vojáků a jejich techniky
měla ohromný psychologický efekt na vývoj války.
A demoralizovala Němce, kteří konečně kapitulovali.
Dlouhá a bezútěšná válka skončila 11. 11. 1918.
Ztráty byly ohromující.
Ze 2 miliónů amerických vojáků, kteří dorazili do Francie,
jich 116 tisíc zemřelo a 204 tisíc bylo zraněno.
Evropské ztráty byly nade vše chápání.
Odhadují se až na 8 miliónů vojáků a 6 až 10 miliónů civilistů.
Většinou z důvodu nemocí a hladomoru.
Ale stejně jako v druhé světové válce
nikdo netrpěl víc než Rusové
s 1,7 miliónem mrtvých a téměř 5 milióny zraněných.
Ti, kteří přežili, žili v novém uspořádání světa.
Británie, Francie byly silně oslabeny. Německé císařství se rozpadlo.
Rakousko-uherské císařství, trvající více než 50 let,
se rozpadlo, což vedlo k chaotické restrukturalizaci východní Evropy.
A velká, vícejazyčná Osmanská říše obydlená Araby,
Turky, Kurdy, Armény, muslimy, křesťany a židy,
trvající 600 let, se nyní rozpadala.
V Rusku tajemná skupina revolucionářů, zvaných bolševici,
slibující lidem půdu, chléb a mír, převzala moc v říjnu 1917
ve zruinované říši cara Mikuláše II.,
který ztratil v krveprolití první světové války svou armádu
a spolu s ní důvěru jak vojáků, tak dělníků,
kteří už měli po krk brutality války.
Bolševici se velmi silně inspirovali německo-židovským intelektuálem Karlem Marxem,
který volal po sociální a ekonomické rovnosti lidí.
A okamžitě zahájili reorganizaci ruské společnosti od svých základů.
Znárodnili banky, přerozdělili půdu rolníkům,
svěřili vládu nad továrnami dělníkům a zkonfiskovali církevní majetek.
A v březnu 1918, osm měsíců před koncem války
a téměř dva měsíce před vstupem USA do Francie,
uzavřel Vladimír Lenin mírovou smlouvu s Německem,
čímž stáhl ruské vojáky z války.
Woodrow Wilson a Spojenci zuřili.
Bolševici slibovali, že zničí staré tajnůstkářské způsoby
kapitalismu a imperialismu a odhodí je na smetiště dějin.
Slibovali světovou revoluci
a následovala povstání v Budapešti, Mnichově a Berlíně.
Stále přežívající evropská impéria, Belgie, Británie a Francie, se otřásla.
Nic od dob Velké francouzské revoluce před 125 lety
Evropou tak silně neotřáslo a nepřineslo tak velké změny.
Vlna naděje, inspirovaná ruskou revolucí,
zachvátila kolonizované a utiskované lidi na šesti kontinentech.
Jedním bezostyšným činem Rudá garda
vybrakovala bývalé ministerstvo zahraničí a zveřejnila, co našla:
Spletenec tajných dohod mezi evropskými Spojenci,
rozdělující poválečnou mapu Evropy na výlučné zóny vlivu.
Stejně jako Spojené státy při zveřejnění diplomatických depeší
v roce 2010 v kauze WikiLeaks,
i Spojenci byli pobouřeni tímto porušením starého diplomatického protokolu,
které odhalilo, jak plané bylo
volání Woodrowa Wilsona po poválečném sebeurčení národů.
Wilson, šokován Leninovými činy, si tedy již byl vědom
tajných francouzsko-anglických dohod a byl jimi znechucen.
I přesto však poslal americké jednotky
bojovat za francouzské a britské impérium.
RUSKÁ OBČANSKÁ VÁLKA 1918-1923
Konzervativní kontrarevoluce proti bolševikům byla zuřivá.
Jednotlivé armády útočily na nové Rusko ze všech stran.
Domorodí Rusové, Kozáci, československé legie,
Srbové, Řekové, Poláci na západě,
Francouzi na Ukrajině a k tomu nějakých 70 tisíc Japonců na Dálném východě.
V reakci na to Lev Trockij, další z představitelů revoluce,
tvrdou rukou sestavil Rudou armádu čítající přibližně 5 miliónů mužů.
NASEDNĚTE NA KONĚ. DĚLNÍCI A ROLNÍCI!
RUDÁ KAVALERIE JE ZÁRUKOU VÍTĚZSTVÍ!
Přímočarý, ale vlivný exlord admirality Winston Churchill řekl:
"Bolševismus je třeba zadusit už v kolébce."
Odhadem 40 tisíc britských vojáků dorazilo do Ruska.
Někteří byli umístěni na Kavkaze, aby chránili zásoby ropy v Baku.
Ačkoliv většina bojů skončila do roku 1920,
ložiska odporu přežívala až do roku 1923.
Jako předzvěst toho, co bude následovat o 60 let později,
přetrvával odpor muslimů ve střední Asii až do 30. let.
Wilson zpočátku váhal, zda se přidat k invazním silám,
neboť odmítal myšlenku svržení nového režimu.
Nakonec tam ale poslal více než 13 tisíc amerických vojáků
a pomáhal vyzbrojit a financovat protibolševické síly.
Robert La Follette v Senátu tento čin odsoudil
jako výsměch Wilsonovu idealismu.
Aby sebral kontrarevolucionářům jejich živoucí symbol,
nařídil Lenin v červenci 1918, v ostrém kontrastu k předválečným poměrům,
popravu cara a jeho rodiny.
Rodina, která se byla nucena uchýlit se do vyhnanství,
byla zastřelena a brutálně dobita bajonety ve sklepeních.
Leninova tajná policie, Čeka, úspěšně zlikvidovala
mnoho zbývajících nepřátel bolševismu.
Zvěsti o rudém teroru, často zveličované, se donesly až na Západ,
a když Wilson povolil americkým jednotkám zůstat v Rusku až do roku 1920,
hluboce to zasáhlo počátky americko-ruského vztahu.
Spojené státy neuznaly sovětské Rusko
až do prezidentství Franklina Roosevelta v roce 1933.
Když Wilson v prosinci 1918 dorazil na mírovou konferenci do Paříže,
obklopily ho davy nadšených příznivců.
Dva milióny v Paříži.
Když přijel do Říma,
byly ulice podle antické tradice posypány zlatým pískem.
Italové ho prohlašovali za "boha míru".
12. ledna 1919 se v Paříži sešlo 27 národů.
Wilson byl hvězdou. Svět se měl od základu změnit.
Skutečně se jednalo o jeho nejslavnější okamžik.
Ale stejně jako Alexandr v Babylóně,
Caesar v Římě a Napoleon na hranicích Evropy,
i on dosáhl svého zenitu.
Wilson se považoval za "osobní nástroj Boha".
a mírová konference byla završením jeho božského poslání.
Poté, co Wilson první světovou válku ideologicky přehodnotil,
po vzoru Velké francouzské revoluce o století dříve,
prohlašoval, že se jednalo o válku, která změnila lidstvo.
Válku, která ukončila veškeré válčení.
Při projevu v Senátu toho roku pronesl:
Role, již Amerika zastává ve světě, není projevem našich plánů,
nýbrž je vedena rukou Boží.
O tom jsme snili od svého zrodu.
Amerika má vpravdě ukazovat cestu.
Podle Wilsona již osud Ameriky neležel
v kontinentální expanzi.
Nyní se jednalo o Bohem nařízenou misi humanity.
Tato myšlenka záchrany humanity se stala základem
amerického národního mýtu ve všech následujících válkách.
Ve snaze zvrátit Leninovy revoluční výzvy
vyhlásil Wilson o rok dříve, když ještě zuřila válka,
soubor mezinárodních demokratických principů,
včetně svobodného obchodu, otevřených moří a otevřených dohod mezi národy,
které se stanou základem nového mezinárodního míru.
Nazval ho 14 bodů.
Němci kapitulovali na základě Wilsonových 14 bodů,
protože věřili, že je ochrání před rozkouskováním mezi Spojence.
Dokonce změnili formu vlády, zavedli republiku
a postavili se císaři, který brzy zmizel do exilu.
Spojené státy se staly novou dominantní silou ve světě.
Ačkoliv ještě v roce 1914 byly zadluženým národem, dlužícím 3,7 miliardy dolarů,
v roce 1918 se staly národem věřitelů,
jemuž Spojenci dlužili 3,8 miliardy dolarů.
Nicméně stará, mnohonárodnostní impéria, existující již od středověku,
neměla o Wilsonův idealismus zájem.
Chtěla pomstu, peníze a kolonie.
Britský premiér Lloyd George poznamenal, že ve Spojených státech
nebyla zničena ani chatrč.
Francouzský premiér Georges Clemenceau,
jehož země ztratila přes 1 milión vojáků, to komentoval:
"Pan Wilson už mě se svými 14 body nudí.
I všemohoucí Bůh jich má jen 10."
Výsledkem tohoto přístupu bylo vyškrtnutí některých nejasně vymezených
14 bodů z Versailleské mírové smlouvy.
Británii, Francie a Japonsko si rozdělily bývalé německé kolonie v Africe a Asii
a zatímco Arabům, jež se vzbouřili proti Osmanské říši,
Winston Churchill a britské ministerstvo zahraničí mazali med kolem pusy
sliby o právu na sebeurčení, rozdělili tuto říši
a vytvořili nové vazalské státy, jako např. Mezopotámii,
která byla svévolně přejmenována na Irák.
Mají jen jedno podezření.
Necháme je vyhnat Turky a pak se sem sami nastěhujeme.
Řekl jsem jim, že to není pravda, že v Arábii nemáme žádné zájmy.
Je tomu tak?
Já nejsem politik, díkybohu.
Máme nějaký zájem v Arábii, Drydene?
Obtížná otázka, pane.
Chci vědět, pane,
jestli jim mohu vaším jménem říct, že nemáme v Arábii žádné zájmy.
Zajisté.
V dopise britského ministra zahraničí Arthura Balfoura židovskému bankéři
lordu Rothschildovi byla nastíněna vize
budoucího židovského státu v Palestině.
Společnost národů zřídila nad Palestinou protektorát.
Přibližně 85% tamějšího obyvatelstva
tvořili palestinští Arabové a Židů bylo jen něco pod 8%.
Stará impéria se snažila přikrášlit své činy tím, že tyto nové kolonie nazvala "mandátními územími"
a Wilson to potvrdil tvrzením,
že zatímco Němci své kolonie bezohledně vykořisťovali,
Spojenci se svými koloniemi zacházeli humánně.
Na takovéto hodnocení zůstali jen nevěřícně zírat
obyvatelé francouzské Indočíny.
Ho Či Min si ještě jako mladík půjčil smoking a buřinku
a navštívil Wilsona s peticí za vietnamskou nezávislost.
Stejně jako ostatní tam přítomní vůdci třetího světa se dozvěděl,
že svobodu získají pouze ozbrojeným bojem, ne díky štědrosti Woodrowa Wilsona.
Ačkoliv Lenin do Paříže pozván nebyl,
ruská přítomnost byla citelná.
Lenin nazval Wilsona "urovnávačem".
Řekl: "Věřit se dá jen opravdovým revolucionářům."
A jak delegace zasedala, komunisté převzali vládu nad Bavorskem a Maďarskem
a ohrožovali Berlín a Itálii.
Leninovo volání po světové revoluci bylo vyslyšeno ve třetím světě,
v zemích tak vzdálených jako Čína a Latinská Amerika.
Zaměřen na svou Společnost národů,
kterou považoval za nezbytnou k odvrácení budoucí války,
nezvládl Wilson zabezpečit přijetí netrestající smlouvy, kterou obhajoval.
Británie a Francie zvrhle využily Wilsonův koncept
sebeurčení národů proti Německu, v důsledku čehož
uvízly milióny obyvatel mimo své značně zmenšené území.
Ve slavné klauzuli o válečné vině
svalila Versailleská smlouva všechnu vinu
za zahájení války na Německo
a požadovala po něm 33 miliard dolarů ve válečných reparacích,
více než dvojnásobek toho, co Německo čekalo.
Význačným představitelem Wilsonovy delegace byl Thomas Lamont,
hlavní partner Morganova bankovního domu, na nějž Wilson spoléhal.
Lamont se ujistil, že německé platby Británii a Francii
umožní těmto zemím splatit jmění,
které si od Wall Streetu půjčily, aby přežily válku.
Ve skutečnosti tedy celá nová struktura mezinárodního finančnictví
stála na vratkých nohách německých válečných reparací,
které brzy přispějí k ekonomickému kolapsu Německa,
z nějž povstane Adolf Hitler.
V následujících letech Kongres vyšetřoval
machinace tzv. obchodníků se smrtí.
Jednalo se o průmyslníky a bankéře, kteří na válce nemravně zbohatli.
Nikdo nebyl usvědčen, nic se neprokázalo.
Ale pocit nedůvěry ohledně událostí první světové války přetrvával.
Mnoho lidí včetně zástupců Kongresu mělo pocit, že byly vyhozeny milióny
a vydělali na tom jen bankéři a jim podobní.
Tento pocit rozhořčení byl velmi intenzivní.
Wilson se vrátil do země plné nespokojených dělníků,
toužících po reformě.
Například v roce 1914
zemřelo 35 tisíc dělníků v důsledku pracovních úrazů.
Jen v roce 1919 stávkovalo přes 4 milióny dělníků.
365 tisíc ocelářů,
450 tisíc horníků, 120 tisíc pracovníků textilního průmyslu.
Generální stávka v Seattlu ochromila celé město.
V Bostonu stávkoval dokonce policejní sbor,
na což Wall Street Journal reagoval titulkem: "Lenin a Trockij jsou na cestě".
Wilson na to reagoval snahou o vymýcení Leninova poselství.
Komunismus je evropské bláznovství, které do Ameriky nepatří.
V tzv. rudém létě roku 1919 se i rasové nepokoje vymkly kontrole
v Chicagu a několika dalších městech, včetně Washingtonu D.C.
Pořádek nastolily až federální jednotky.
Wilson dál cestoval po zemi
a snažil se přesvědčit Spojené státy, aby ratifikovaly Versailleskou smlouvu
a založily tak Společnost národů, která by zajistila světový mír.
Pokrokoví republikáni Wilsonovu vizi odsuzovali jako Společnost imperialistů,
usilující o potlačení revolucí a o obranu svých vlastních zájmů.
Kritikové požadovali změny, ale Wilson na žádné modifikace nepřistoupil.
Jeho zdraví se zhoršovalo a při svém posledním projevu v Pueblu v Coloradu
v září 1919 zkolaboval.
Prodělal těžkou mrtvici, která ho na celý zbytek života zneschopnila.
V listopadu 1919 federální agenti
pod vedením ministra spravedlnosti A. Mitchella Palmera zahájili první sérii zátahů
na radikální a dělnické organizace napříč celou zemí.
Operaci řídil 24letý ředitel
oddělení ministerstva spravedlnosti pro radikalismus, J. Edgar Hoover.
3 až 10 tisíc disidentů bylo zatčeno,
mnoho z nich bez jakéhokoliv obvinění měsíce vězněno.
Stovky radikálů zahraničního původu, včetně v Rusku narozené Emmy Goldmanové,
byly deportovány v důsledku stále častějšího porušování občanských svobod
a spojováním disentu s antiamerikanismem.
Senát o sedm hlasů odmítl schválit Versailleskou smlouvu.
Společnost národů sice vznikla,
avšak byla ochromena neúčastí Spojených států.
Wilson zemřel v roce 1924 jako zlomený muž.
Počátkem 20. let přestala Amerika Jeffersona,
Lincolna a Williama Jenningse Bryana existovat.
Byla nahrazena světem Morgana,
bankéřů z Wall Streetu a obrovských korporací.
Wilson doufal, že změní svět k lepšímu, ale výsledek jeho snažení moc pozitivní nebyl.
Zatímco podporoval sebeurčení národů a zavrhoval imperiální systém,
opakovaně zasahoval do vnitřních záležitostí cizích států,
včetně Ruska, Mexika, a velké části Latinské Ameriky.
Podporoval sice reformy, ale zároveň pociťoval hlubokou nedůvěru k reformám zásadního,
někdy až revolučního charakteru, které by skutečně zlepšily lidské životy.
Podporoval bratrství národů, ale zároveň věřil v podřadnost nebělošských ras
a obnovil segregaci federální vlády.
Velebil demokracii a vládu práva,
ale zároveň přehlížel do nebe volající porušování občanských svobod.
Wilsonova selhání korunují období, kdy jedinečná směs amerického idealismu,
militarismu, chamtivosti a diplomacie
hnala zemi k tomu, aby se stala novým impériem.
Veřejnost v roce 1900 odmítla Williama Jenningse Bryana
a přijala vizi obchodu a prosperity Williama McKinleyho
a tím legitimizovala jeho dobyvačné snahy.
Volby v roce 1900 vyslaly Spojené státy na cestu,
z níž už nebylo návratu.