NEVYŘČENÉ DĚJINY SPOJENÝCH STÁTŮ
Když se po válce vrátili vojáci ze zámoří,
republikánský prezidentský kandidát Warren G. Harding
sliboval návrat k normálu
a předznamenal tak nástup jednoho z nejkonzervativnějších období americké historie.
Ale jeho vládu poznamenala aféra Teapot Dome
odhalující, že ministr vnitra byl podplácen ropnou společností,
která drancovala veřejné pozemky.
20. léta budou ve znamení odvážného kulturního experimentování
smíšeného s politickým konzervatismem.
Stará kultura nedostatku versus nová kultura hojnosti.
Bude se jim přezdívat bouřlivá 20. léta.
1920-1940 ROOSEVELT, HITLER, STALIN: BITVA IDEJÍ
Přeložila September
Morální reformátoři se obávali,
že vojáci pochytili "francouzské způsoby"
a budou vnucovat svou novou zálibu v orálním sexu
včetně nemocí s tím spojených nevinným americkým dívkám.
Zhýralí Francouzi se koneckonců nabídli, že zřídí pro americké vojáky
nevěstince podobné těm, které sloužily jejich vlastním vojákům,
s tím, že to bude prospívat zdraví a morálce.
Ale američtí představitelé tvrdošíjně odmítali.
A doma
morální křižáci využívali válečných obav
k uzavírání čtvrtí červených luceren po celé zemi,
čímž zahnali prostitutky do ilegality
a donutili je hledat ochranu u gangsterů a pasáků.
V roce 1919 byl přijat 18. dodatek
zakazující výrobu a prodej alkoholu ve Spojených státech.
Reformu podpořila ženská protialkoholní hnutí,
některé protestantské církve, znovuzrozený Ku Klux Klan
a někteří progresivisté.
Ale podobně jako později u války proti drogám,
alkohol zůstal lehce dostupný pro všechny, kdo chtěli.
A válka proti alkoholu tak nakonec přinesla fantastické zisky
nové vrstvě zločinců z řad převážně italských,
irských a židovských přistěhovaleckých gangů.
Smedley Butler byl svědkem brutálního násilí za první světové války
i korupce, která následovala.
Ale nyní, aby si odpočinul od armády,
byl přidělen na ulice Filadelfie.
"Úklid Filadelfie" byl těžší než všechny bitvy, co jsem kdy bojoval.
Butler zavřel 600 lokálů nelegálně prodávajících alkohol,
včetně dvou navštěvovaných městskými elitami, které ho vyhodili.
Mezi další nové represivní aspekty
lze zahrnout reformu imigračních zákonů, jež uvalily přísné kvóty
na přistěhovalce z jižní a východní Evropy
a zcela zakázaly imigraci z Japonska, Číny a východní Asie.
Antisemitismus zamořil poválečnou Ameriku.
Někteří spojovali Židy s komunismem a radikalismem.
Jiní si mysleli, že Židé získali příliš vlivu v Hollywoodu,
byznysu a akademické sféře.
Přední univerzity jako Harvard
snížily počet přijatých Židů z 28 procent v roce 1925
na 12 procent v roce 1933.
Další opatření byla přijata k eliminaci nežádoucích osob.
V roce 1911, guvernér New Jersey
a nadšený příznivce eugeniky Woodrow Wilson podepsal zákon
povolující sterilizaci vězňů,
epileptiků a slaboduchých.
Během následujícího desetiletí bude sterilizováno 60 tisíc lidí,
více než třetina z nich v Kalifornii.
Zvláště se pak zaměřovalo na sexuálně aktivní ženy.
Budoucí německý vůdce Adolf Hitler pečlivě sledoval vývoj v USA
a prohlašoval, že některé své strategie nadřazené rasy
založil na amerických programech, které sice chválil, ale zároveň kritizoval jako polovičaté.
On to dotáhne dále. Mnohem dále.
Mezi roky 1920 a 1925 se 3 až 6 miliónů Američanů přidalo k rasistickému,
antisemitskému, antikatolickému Ku Klux Klanu, který ovládal politiku v Indianě,
Coloradu, Oregonu, Oklahomě a Alabamě
a vyslali stovky delegátů na sjezd demokratů v roce 1924.
Je to až k neuvěření, že v roce 1925
čtvrt miliónu lidí sledovalo, jak ulicemi Washingtonu D.C.
pochoduje 35 tisíc členů Ku Klux Klanu.
Nenávist zaplavila zemi.
Čtrnáctiletý Henry Fonda,
budoucí filmová hvězda, vzpomíná, že byl svědkem lynčování
v Omaze v Nebrasce nedaleko otcovy tiskárny.
Pověste je.
Byl to ten nejděsivější pohled.
Zamkli jsme tiskárnu a v tichosti odjeli domů.
Doraž ho.
Jediné, na co jsem mohl myslet, byl ten černošský mladík houpající se na konci lana.
Podobný osud čekal stovky Afroameričanů.
Lynčování, často dopředu inzerované
a připomínané na pohlednicích a zvukových nahrávkách,
se stalo perverzním rituálem znesvěcení
plným čtvrcení, kastrace a uchováváním částí těla jako suvenýrů.
Množily se provinční biblické univerzity a antiintelektualismus.
V roce 1925 byl v Tennessee učitel jménem John Thomas Scopes
stíhán, odsouzen a pokutován
za to, že učil Darwinovu evoluční teorii.
První světová válka vedla k nadvládě USA a Japonska,
faktických vítězů války.
Přinesla Americe dosud nevídané spolčení bankéřů,
byznysmenů a vládních činitelů
s cílem napravit ekonomiku a garantovat zisky.
V roce 1925 Spojené státy produkovaly 70% světové ropy,
která poháněla spojenecká námořnictva,
letadla, tanky a jiná motorizovaná vozidla.
New York vystřídal Londýn v pozici centra světové ekonomiky,
neboť ekonomika USA byla silnější než šest jejích nejbližších rivalů dohromady
- Británie, Francie, Německo, Itálie, Sovětský svaz a Japonsko.
Cynismus a deziluze z brutální války způsobily,
že lidé lačnili po životě a chtěli si ho užívat
způsoby dosud nevídanými.
Zavládl nový materialismus založený na úvěrech,
rádiích, kinech a nastoupil zlatý věk reklamy,
který dovedl k dokonalosti kapitalistické umění manipulace
nejen se zákazníkovými sny a fantaziemi, nýbrž i s jeho strachy a nejistotou.
Henry Ford prodal 15 miliónů modelů T, než přešel v roce 1927
na módnější model A.
Velmi oblíbeným se stal jazz s kořeny na afroamerickém Jihu.
Moderní dívky, mazlení, tajné bary, Harlemská renesance,
sport
a nové akční filmy byly na vzestupu.
Na scénu vstoupili mladí rebelující spisovatelé.
Nový expresionismus se objevil v dílech E. E. Cummingse,
Johna Dos Pasose, T.S. Eliota, Ernesta Hemingwaye, Ezry Pounda,
Williama Faulknera, Laurence Stallingse, Sinclaira Lewise, Eugena O'Neilla,
Willy Catherové, Langstona Hughese a Daltona Trumba.
Mnoho z nich odjelo do Evropy.
F. Scott Fitzgerald napsal v roce 1920:
"Nastoupila nová generace, jež zjistila, že všichni bohové jsou mrtví,
všechny války vybojovány a veškerá víra v člověka otřesena."
Gertrude Steinová, lesbická spisovatelka žijící v Paříži, pronesla slavná slova:
"Vy mladí, jež jste bojovali ve válce, vy jste ztracená generace."
Jak 20. léta pokračovala,
prosperita stále více spočívala na nejistých základech
bezprecedentního půjčování, masivních spekulacích
a německých válečných reparací.
Zemědělství po celé desetiletí upadalo.
Automobilový průmysl a výstavba silnic se zpomalily.
Investic do bydlení ubývalo
a propast mezi bohatými a chudými se rychle prohlubovala.
Kapitál se nahrnul na výnosná spekulativní odbytiště.
Aby pomohl Německu se splácením reparací,
rozhodl se německý ministr zahraničí Walther Rathenau, prominentní židovský průmyslník,
rozšířit ekonomické, diplomatické a dokonce i vojenské vazby s komunistickým Ruskem
a vytvořit tak most mezi dvěma národy,
jež byly vynechány z Versailleské smlouvy, ve snaze obnovit válkou zpustošené státy.
To rozzuřilo nejen Anglii a Francii,
ale také členy Freikorps, německé radikální pravice,
kteří už tak byli rozlíceni kvůli reparacím.
V roce 1922 Rathenaua zavraždili.
Německá ekonomika trpěla inflací, která neměla v historii obdoby.
Trakaře německých bankovek se používaly na zátop.
V roce 1923 již zbankrotované Německo nezvládalo platit Anglii a Francii reparace,
a ty proto po americké vládě žádaly odpuštění miliardových válečných dluhů.
"V žádném případě," odpověděl nový republikánský prezident Calvin Coolidge.
V roce 1924 byly evropské ekonomiky na pokraji kolapsu.
Tehdy a o čtyři roky později znovu
komise bankéřů a byznysmenů vedených Morganem a jeho spojenci
sestavovaly plány na zotavení německé ekonomiky,
které by zaručily, že Německo bude i nadále zvládat platit reparace.
V podstatě to bylo tak, že USA půjčovaly peníze Německu,
které z nich platilo reparace Francii a Británii,
a ty s nimi zase splácely válečné dluhy USA.
Bankéři bohatli a lidé zůstávali chudí.
Přestože Německo platilo obrovské reparace,
dlužilo v roce 1933 Spojencům ještě více než v roce 1924.
A právě v tomto klimatu ekonomické krize na Západě
a komunistické revoluce na Východě se zrodilo nové monstrum
zvané nacismus.
Nezávisle na tom
v Itálii v roce 1922 převzal moc
Benito Mussolini a jeho fašisté,
kteří v krvavých pouličních bitkách zdecimovali komunisty.
A jak se rok 1925 chýlil ke konci,
půjčila Morganova banka Mussoliniho vládě 100 miliónu dolarů,
aby mohla splácet svůj válečný dluh Británii a USA.
Morgana velmi těšila Mussoliniho represivní politika vůči dělníkům.
Nacisté vtrhli do Mnichova
pod vedením Adolfa Hitlera, desátníka z první světové války.
K jeho stoupencům patřili váleční veteráni, kteří neschopni se přizpůsobit civilnímu životu
dožadovali se šance potlačit komunistická povstání
a později se stali páteří Hitlerových úderných jednotek.
Za svou účast na nezdařeném puči
strávil Hitler 9 měsíců ve vězení, kde zdokonaloval své plány.
Jeho ostré výroky, že německá armáda vyhrála válku,
ale kudlu do zad jí vrazili domácí politici,
si získávaly stále více příznivců.
Růst jeho popularity se ještě zvýšil,
když v roce 1929 centrální bankéři nakráčeli vstříc katastrofě
zvané Velká hospodářské krize.
Montagu Norman, který stál v čele soukromé Bank of England od roku 1920 do roku 1944,
paranoidní antikomunista a antisemita,
který cestoval zásadně inkognito, aby se vyhnul atentátu,
požádal guvernéra Newyorkské federální rezervní banky
o zvýšení úrokových sazeb, aby zpomalil rychle stoupající spekulace s akciemi na Wall Streetu.
Ironií osudu je, že to byl právě Norman, kdo dva roky nazpět přesvědčil předchozího guvernéra,
aby snížil úrokové sazby, což podpořilo vlnu spekulací,
jež nyní otřásaly systémem.
Morganův starší společník Thomas Lamont
považoval Normana za nejmoudřejšího muže, co kdy poznal.
Ale americká burza, stejně jako v roce 2008,
přesměrovala peníze a zisk z výroby do spekulací,
půjčovala si až do nejzazších mezí, aby mohla vyrabovat hospodářství pro co nejvyšší zisky.
Když anglické a americké banky zvýšily úroky,
úvěry se rychle zpřísnily
a americké banky začaly panikařit.
Velké banky v Rakousku a Německu je následovaly.
Krach skoncoval s americkými půjčkami Německu
a německý průmysl v zimě roku 1931-1932 zkolaboval.
Nezaměstnanost přesáhla 30%
a ulice zaplnily milióny mladých rozhněvaných mužů.
Kapitalisté a konzervativní politici se báli hrozícího komunistického převratu,
a proto pozvali Hitlera,
nejradikálnějšího německého antikomunistu, do vlády.
Ačkoliv stále reprezentoval radikální menšinovou stranu,
stal se Hitler v lednu 1933 německým kancléřem.
Německý lid už nebude žít v hanbě a ponížení.
Slabost a nedostatek víry se již německého lidu netýkají.
Ve svých projevech
Hitler zabrnkal na citlivou strunu mnoha Němců,
když jim sliboval něco, na co již téměř zapomněli - hrdost.
Hitlerův vzestup k moci však následovaly zmatky,
když záhadně vyhořel Říšský sněm, německý parlament.
Hitler pohotově obvinil komunisty a řada z nich skončila v koncentračních táborech.
Rychle začal s programem masivního přezbrojování, který zveřejnil v roce 1935.
A jakmile se Hjalmar Schacht stal ministrem financí,
získal životně důležité bankovní úvěry od Montagu Normana,
který v roce 1934 řekl jednomu z Morganových partnerů:
"Hitler a Schacht jsou opevněním Německa.
Bojují válku našeho společenského systému proti komunismu."
Řada amerických bankéřů s tím souhlasila a důvěřovala svému příteli Schachtovi
v naději, že Hitler splatí alespoň část reparací
a rozdrtí německé komunisty.
Také Amerika byla v hluboké krizi.
Republikán Herbert Hoover bezvýsledně usiloval o zmírnění následků Velké hospodářské krize.
Více než 20 tisíc, možná dokonce 40 tisíc
rozzuřených amerických veteránů známých jako "Bonusová armáda"
napochodovalo do Washingtonu a požadovalo vyplacení odměn za službu ve válce,
které se měly začít vyplácet až v roce 1945.
Přišel jsem si pro svou odměnu.
A zůstanu tu, i kdybych měl čekat až do roku 1945.
Postavili si stanové městečko na Anacostia Flats ve Washingtonu.
Vzali s sebou své ženy a děti.
Dodržovali vojenskou disciplínu s každodenními průvody
a přísným zákazem alkoholu.
Generál Smedley Butler přijel, aby poskytl morální podporu.
Vím, díky komu stojí v této zemi za to žít.
Je to díky vám, chlapi.
Zatraceně mě štve, že o vás spousta lidí mluví jako o vandrácích.
Bože, v roce 1917 a 1918 o vás jako o vandrácích nemluvili.
Ne.
Ujišťuji vás, že tohle je největší demonstrace "amerikanismu", jakou jsme kdy měli.
Čistého amerikanismu!
Obklopil ho dav veteránů, kteří s ním chtěli mluvit.
Až pozdě do rána s nimi seděl ve stanech
a poslouchal jejich příběhy o ztrátě zaměstnání, rodině v nouzi
a starých válečných zraněních.
Poté, co se demonstranti střetli s místní policií,
nařídil prezident Hoover generálu Douglas MacArthurovi,
aby nastolil pořádek.
MacArthur byl přesvědčen, že "Bonusová armáda" je předvojem komunistického převratu,
a proto - a nebylo to v jeho ověnčené kariéře poprvé ani naposledy
- neuposlechl prezidentovy rozkazy
a vyrukoval na veterány s tanky, bajonety a slzným plynem.
MacArthur, mezi jehož pobočníky patřili pozdější generálové Dwight Eisenhower
a George Patton, pronásledoval prchající veterány přes řeku
a podpálil jejich provizorní městečko.
Ale když se "Bonusová armáda" vrátila příštího roku do Washingtonu,
v Bílém domě už seděl jiný prezident, který vyslal svou manželku Eleanor,
aby pomohla veteránům servírovat kávu a tři teplá jídla denně.
Jeden z veteránů poznamenal: "Hoover poslal armádu.
Roosevelt poslal svou ženu."
O několik dní později se "Bonusová armáda" rozhodla rozejít.
Nový prezident dal mnoha veteránům práci v programu Civilian Conservation Corps.
Ve svém inauguračním projevu v březnu 1933
Franklin Delano Roosevelt sjednotil národ svým prohlášením:
Jediná věc, které se musíme bát, je strach sám.
Tato slova ve stručnosti vystihují jeho neobyčejný život.
Ve skutečnosti čelil katastrofě.
Nezaměstnanost dosahovala 25%.
Hrubý národní produkt klesl o polovinu.
Farmáři přišli o 60% svých příjmů.
Průmyslová výroba se snížila o polovinu.
Mezi roky 1930 a 1932 se zhroutilo 20% amerických bank.
V každém městě se stály fronty na chleba.
Lidé bez domova bloumali ulicemi a spali v chatrčích v chudinských čtvrtích zvaných "Hoovervilles".
Neexistovala žádná záchranná síť, která by pomohla zbídačeným.
Bída byla všudypřítomná.
Roosevelt na rozdíl od Hitlera sjednotil Američany
díky poselství inkluze.
Míra zotavení závisí na tom,
v jakém rozsahu dokážeme využít sociální hodnoty ušlechtilejší než pouhý zisk.
V tomto duchu
také volal po přísném dohledu nad veškerým bankovnictvím, úvěry a investicemi
a ukončení spekulací s penězi jiných lidí.
Vyhlásil Nový úděl.
A ačkoliv mohl znárodnit banky
a nikdo by nic nenamítal,
rozhodl se pro konzervativnější přístup.
Vyhlásil čtyřdenní státní svátek
a hned první den v úřadě se sešel s předními bankéři
a podepsal Emergency Banking Act,
který si z velké části napsali bankéři sami.
Bankovní systém byl ozdraven bez radikálních změn.
A přestože byl obviňován z toho, že zradil svou třídu,
Roosevelt paradoxně zachránil kapitalismus
před kapitalisty samotnými.
Roosevelt si uvědomoval selhání nespoutaného kapitalismu,
a proto nyní uvolnil pravomoci federální vlády.
Za prvních sto dní úřadování přijal zákony,
které založily organizaci Agricultural Adjustment Administration, jež zachránila zemědělství,
Civilian Conservation Corps,
která dala mladým mužům práci v lesích a parcích,
Federal Emergency Relief Administration, jež poskytla federální pomoc státům,
Public Works Administration, která koordinovala projekty veřejných staveb velkého rozsahu,
National Recovery Administration (NRA), podporující ekonomické zotavení.
A přijal také Glass-Steagallův zákon,
který oddělil investice a komerční bankovnictví
a založil federální pojištění bankovních vkladů.
Také zrušil prohibici
se slovy: "Pivo by teď bodlo."
Roosevelt se obklopil týmem vizionářů.
Byl mezi nimi Rooseveltův hlavní poradce Harry Hopkins,
šéf National Youth Administration Aubrey Williams,
Rexford Tugwell, Adolf Berle
a ministr vnitra Harold lckes.
Patřila mezi ně také Frances Perkinsová,
ministryně práce a první žena, co kdy byla jmenovaná do vlády.
Říkalo se jim "New Dealers".
Henry A. Wallace, mladý genetik z Iowy,
se stane jedním z jejich lídrů.
Pocházel z republikánského klanu zemědělců, kteří tam hospodařili od nepaměti.
Jeho otec Harry byl ministrem zemědělství
za prezidentů Warrena Hardinga a Calvina Coolidge.
Roosevelt řekl Wallacovi, ať podnikne vše, co je nutné
k restaurování zničeného venkova.
Jeho řešení byla kontroverzní.
Aby zastavil nadprodukci, zaplatil farmářům, aby zničili
25% úrody bavlny.
Nařídil také porazit 6 miliónů selat.
Ujistil se ale, že ministerstvo zemědělství přidělí
vepřové, sádlo a mýdlo potřebným.
Kritizovaný Wallace se rozhodl obhájit svůj program v rozhlase.
Nazval ho Deklarace vzájemné závislosti.
Neřízený tlak tvrdého individualismu
byl ekonomicky ospravedlnitelný možná v dobách,
když jsme měli pro dobývání a osidlování celý Západ.
Ale nyní se již tato země naplnila a dospěla.
Už nebojujeme s Indiány.
Musíme razit nové cesty směrem k řízenému hospodářství, zdravému rozumu,
a společenské slušnosti.
Wallaceův plán nakonec fungoval skvěle.
Ceny bavlny se zdvojnásobily.
Příjmy farmářů vzrostly v letech 1932-36 o 65 procent.
Ceny kukuřice, pšenice a vepřového se stabilizovaly
a z farmářů se staly Wallaceovi nejvěrnější podporovatelé.
Muž, který strávil léta zdokonalováním odrůdy hybridní kukuřice
a který věřil, že dostatek potravin je základem
pro světový mír, byl zděšen tím, jak byla jeho politika interpretována.
Zaorání 40 tisíc km čtverečných bavlny
a porážka 6 miliónů selátek v roce 1933,
nebyly akty idealismu v rozumné společnosti.
Šlo o jednání v nouzi vynucené
téměř kritickým nedostatkem státnictví
v letech 1920 až 1932.
Veřejnost, které vinila podniky ze způsobení krize,
přivítala Roosevelta s velkým nadšením
v naději, že dokáže nastartovat obnovu.
Jeho povaha však zůstávala záhadou,
neboť jednou vedl kampaň jako velký liberál,
když vytahoval jeden vládní program za druhým,
a jindy zase vystupoval jako konzervativec.
Někteří ho považovali za socialistu pokračujícího v tradici Eugena Debbse
a Norman Thomase,
jiní zase za fašistu nebo korporativistu
podporujícího propojení moci státu a korporací.
Jeho program průmyslové obnovy NRA reguloval výrobu,
konkurenci a výši minimální mzdy,
což zavánělo italským fašismem.
Ve skutečnosti byl Roosevelt spíše pragmatikem než ideologem.
Nicméně velký byznys mu neporozuměl.
Otevřené oponování Wall Streetu bylo sice chytrou politikou,
ale trvale mu znepřátelilo konzervativní republikány,
kteří napadali jeho inflační politiku jako protiústavní.
Nazývali ji "tiskárnou na peníze".
A co hůř, Roosevelt odvedl USA od zlatého standardu.
Obětoval zisky ze zahraničního obchodu, aby povzbudil domácí zotavení.
Také podnikl kroky ke zmenšení již tak malé 140 tisícové armády.
Byl mi předložen plán zformovat organizaci veteránů.
V roce 1934 vysloužilý generál Smedley Butler
znovu vstoupil na scénu, když předložil zvláštnímu sněmovnímu
výboru pro neamerickou činnost šokující informaci.
Měl jsem vést organizaci 500 tisíc mužů,
která by převzala funkce vlády.
Butler obvinil protirooseveltovské oligarchy,
včetně Jacka Morgana, syna J. P. Morgana
a zámožného klanu Du Pontů,
že se ho snažili přesvědčit,
aby vedl povstání zoufalých veteránů, které by svrhlo Roosevelta.
Tohle jsem našla.
Klíč k fašistické organizaci Roberta Foresta.
Nenazývají to fašismus. Přebarvili to červenou, bílou a modrou a říkají tomu amerikanismus.
Tady jsou fondy, které to prokazují.
Fantastické sumy od pár jednotlivců,
pro které peníze nic neznamenají, ale chtějí politickou moc.
Demokratickými prostředky by ji nikdy nemohli získat.
Jsou tu jména a adresy těch,
kteří se měli stát prvními útočnými jednotkami.
Tisk to zavrhl jako paranoidní konspiraci.
V čele stál časopis Time Henryho Luca.
Ale když si Butlerovo svědectví vyslechl sněmovní výbor,
jemuž předsedal budoucí předseda Sněmovny John McCormack z Massachusetts,
oznámil, že se mu podařilo ověřit všechna relevantní tvrzení
učiněná generálem Butlerem
a došel k závěru, že pokusy o založení fašistické organizace
ve Spojených státech byly projednávány, plánovány
a mohly být i uskutečněny,
kdyby to finanční podporovatelé považovali za vhodné.
Výbor kupodivu nevyslechl některé zapletené osoby
včetně neúspěšného katolického prezidentského kandidáta AIa Smithe,
Thomase Lamonta od Morgana, generála Douglase MacArthura,
různých vysoce postavených korporátních ředitelů,
bývalého velitele Americké legie
a vedoucího NRA.
Divoké a děsivé vyhlídky fašistického převratu
byly popularizovány v bestselleru držitele Nobelovy ceny Sinclaira Lewise
U nás se to stát nemůže,
který vykresloval události podobné těm, o nichž vypovídal Butler.
Podobná zápletka se později objevila i v populárním snímku Franka Capry
To je John Doe.
Dobrá, předpokládejme, že jistý nejmenovaný červ,
jehož iniciály jsou D. B.,
se toho pokusil využít, aby se protlačil do Bílého domu,
a mohl začít vydírat.
Sedíte tu, kouříte doutníky a přemýšlíte, jak zničit nápad,
který učinil milióny lidí šťastnějšími.
Myšlenku, která sem přivedla tisíce lidí ze všech koutů země
ať už autobusem, v nákladních vozech, vracích či pěšky,
aby s ostatními mohli sdílet své zkušenosti.
Podívejte, jsem naivka a vím to.
Ale hodně věcí mi začíná docházet.
Lidé vašeho typu tu byli od počátku věků.
Pokud se vám nepodaří slušný nápad překroutit
a nacpat si ho do vlastní kapsy, potopíte ho.
Jste jako psi. Co nemůžete sníst, to zahrabete.
AI Smith, který se stal mluvčím
pravicové Americké ligy svobody,
Roosevelta ostře kritizoval.
Může být jen jedno hlavní město - Washington nebo Moskva.
Může být buď čistý a čerstvý vzduch svobodné Ameriky
nebo smrdutý dech komunistického Ruska.
Může být pouze jedna vlajka,
hvězdy a pruhy nebo vlajka bezbožného Sovětského svazu.
Ač byl případ Smedleyho Butlera brán médii na lehkou váhu,
Morganovo impérium a čtyři bratři Du Pontové
byli skutečně předvoláni, aby svědčili
v jednom z nejpozoruhodnějších slyšení v Kongresu v historii USA,
vedených senátním výborem vyšetřujícím zbrojařský průmysl
pod vedením progresivního republikána Geralda Nye ze Severní Dakoty.
Cíl: odhalit válečné kšeftaření nepředstavitelného rozsahu
a tajnou spolupráci s německým nepřítelem za první světové války.
Nye, který tušil, že se blíží další válka,
podporoval znárodnění válečného průmyslu a zvýšení daní z příjmu
nad 10 tisíc dolarů na 98 procent ode dne, kdy válka začne.
Vyšetřování dosáhlo svého vrcholu na počátku roku 1936,
kdy bylo předvoláno Morganovo impérium a další podniky z Wall Streetu.
Je pravdou, že Morgan a další tlačili USA do války,
aby se jim vrátily obrovské sumy, které půjčili Spojencům?
Morgan Jr. spolu s Thomasem Lamontem a ostatními partnery
to odmítli jako smyšlenou báchorku s tím,
že vstup USA do války pro ně nepředstavoval žádnou materiální výhodu,
jelikož americké podniky i tak prosperovaly, neboť zásobovaly Spojence.
Jeden skeptický senátor se bankéřů zeptal:
"Myslíte, že by Velká Británie splatila své dluhy, kdyby válku prohrála?"
Bankéř odpověděl: "Ano,
i kdyby válku prohrála, dluhy by splatila."
Ale my se musíme ptát:
Opravdu by zlomená a zkrachovalá Británie splatila své dluhy?
Přestože se Nyeovi a jeho výboru nepodařilo zastavit válečné čachrování,
alespoň informoval veřejnost a vznesl znepokojivou otázku,
jež trápí historiky dodnes.
Jak přispěly americké podniky
k ekonomické a vojenské revitalizaci Německa?
Druhá světová válka zůstává jedním z nejheroičtějších období v americké historii a mytologii.
Třicet vteřin.
Moderní mediální průmysl knihami, televizními pořady a filmy
oslavuje přispění USA k porážce Hitlerova nacistického Německa.
Ale ignorují, zapomínají nebo přehlížejí,
že mnoho prominentních byznysmenů a občanů vedených chamtivostí
a někdy také sympatiemi s fašismem vědomě napomáhalo Třetí říši.
IBM, vedená Thomasem Watsonem,
získala na počátku 20. let rozhodující podíl v německém Dehomagu
a uchovala si ho i poté, co se nacisté ujali moci.
Na své 75. narozeniny v roce 1937
Watson přijal Velký kříž Řádu německé orlice
za pomoc, kterou poskytla německá pobočka IBM
vládě při sčítání lidí díky stroji na zpracování děrných štítků.
Ten se později osvědčil mimo jiné při identifikování Židů
a koordinování příjezdů vlaků do Osvětimi.
Alfred Sloan z General Motors pomáhal ještě více,
skrze svou německou pobočku Adam Opel,
která vyráběla auta pro německou armádu.
V předvečer německé invaze do Polska Sloan řekl,
že jeho společnost je příliš velká na to, aby ji ovlivnila nějaká malicherná rozepře.
Německá pobočka Henryho Forda produkovala vojenská vozidla
po celou válku se souhlasem mateřské společnosti v Michiganu.
Ford sám publikoval řadu článků
a později knihu nazvanou Mezinárodní Žid: světový problém.
Hitler si pověsil Fordův portrét ve své mnichovské kanceláři
a v roce 1931 řekl novinám Detroit News:
"Považuji Heinricha Forda za svou inspiraci."
Když byla v roce 1939 vyhlášena válka v Evropě,
Ford a GM se navzdory svému pozdějšímu popírání
odmítly vzdát svých německých poboček
a dokonce se podřídily příkazům německé vlády ohledně přestavby pro válečnou výrobu,
zatímco podobným požadavkům americké vlády se bránily.
Ford, GM, Standard Oil, Alcoa, ITT, General Electric,
výrobce střeliva Du Pont, Eastman Kodak,
Westinghouse, Pratt & Whitney, Douglas Aircraft, United Fruit,
Singer a International Harvester pokračovaly v obchodech s Německem až do roku 1941.
Ačkoliv USA prohlásily většinu z těchto aktivit za nelegální
dle zákona o obchodování s nepřítelem,
několik korporací stále pokračovalo v obchodování
s Německem na základě zvláštních licencí.
Na zablokovaných účtech se hromadily zisky, zatímco Američané umírali na bitevních polích.
Německý uhelný a ocelářský magnát Fritz Thyssen
byl jedním z prvních Hitlerových podporovatelů a hodně jeho majetku
bylo uchováno v zámoří investiční společností Brown Brothers Harriman
skrze holdingovou společnost Union Banking Corporation
spravovanou Prescottem Bushem,
otcem budoucího prezidenta George H.W. Bushe a dědečkem W. Bushe.
V roce 1942 americká vláda zkonfiskovala Union Banking Corp
spolu se čtyřmi dalšími na Thyssena napojené účty spravované Bushem.
Po válce byly akcie vráceny americkým akcionářům včetně Bushe.
V roce 1943 tvořili polovinu německé pracovní síly otroci,
nebo jak jim nacisté říkali, "zahraniční pracovníci".
Přestože ztratil přímou kontrolu, Ford na těchto lidech dále vydělával
a po válce získal milióny ze zabaveného majetku.
Ford také profitoval ze svého spojenectví s IG Farben,
chemického kartelu, který vybudoval závod Buna v Osvětimi,
který vyráběl Cyklon-B, jedovatý plyn, který zabil mnoho lidí.
Farben zaměstnávalo 83 tisíc nucených pracovníků z Osvětimi
a měl 15% podíl v pobočce Ford Werke.
Americké úřady věděly o táborech smrti už od srpna 1942,
rozhodly se však neinformovat veřejnost, dokud nedojde k objasnění.
Rabín Stephen Wise prolomil mlčení koncem roku 1942.
Zpráva byla publikována na straně 10 New York Times a moc vzruchu nepřinesla.
IBM s úspěchem bojovala o vrácení zabavených zisků.
A Ford a GM reabsorbovaly své německé pobočky
a ještě měly tu drzost s úspěchem žádat o reparace
za ty německé továrny,
které byly zničeny či poškozeny při bombardovacích náletech Spojenců,
v případě GM se jednalo o 33 miliónů dolarů.
Po válce tyto korporace podnikly kroky, aby zastřely svou účast.
Dokumenty byly spáleny nebo se náhle ztratily,
zvláště v dříve nacisty okupovaných oblastech.
Téma kolaborace je absolutně tabu.
Pro uskutečnění takových jednání bylo samozřejmě zapotřebí bank a právnických firem.
Právnická firma Sullivan & Cromwell, zastupující velké korporace,
jejímž ředitelem byl budoucí ministr zahraničí
John Foster Dulles, spolupracující se svým bratrem Allenem Dullesem,
měla za klienty mnoho z těchto významných klientů
včetně velmi významné Banky pro mezinárodní vypořádání (BIS),
která byla zřízena ve Švýcarsku v roce 1930 k vypořádání válečných reparací
mezi USA a Německem.
I po vyhlášení války banka nepřestala poskytovat finanční služby Třetí říši
a většina zlata uloupeného nacisty skončila v trezorech BIS,
což umožňovalo nacistům přístup k penězům,
i když byly jejich účty zablokované.
Na vysoké úrovni v tom bylo zapleteno několik nacistů a jejich stoupenců
včetně Hjalmara Schachta a Walthera Funka,
kteří oba skončili na lavici obžalovaných při norimberských procesech.
Schacht byl zproštěn obvinění.
Americký právník a předseda banky Thomas McKittrick,
který ve Švýcarsku prohlásil svou neutralitu, řídil tento proces.
Rooseveltův ministr financí Henry Morgenthau
se po válce neúspěšně pokoušel banku zavřít s tím,
že sloužila jako agent nacistů.
Chase Bank nadále spolupracovala s vichystickou Francií,
klientským státem a prostředníkem Třetí říše.
Její vklady se během válečných let zdvojnásobily.
V roce 1998 banku zažalovali přeživší holocaustu,
kteří tvrdili, že zadržovala zablokované účty.
Morgan Bank, Chase Bank, Union Banking Corporation
a BIS byly čtyři dominantní banky,
kterým se podařilo kolaboraci s nacisty zamlžit.
William Randolph Hearst, novinářský magnát,
který byl hrdý na to, že vyprovokoval španělsko-americkou válku, byl stále naživu
a odjel do Německa, aby se setkal s Hitlerem, kterého obdivoval.
Po celá 30. léta
jeho noviny démonizovaly Sovětský svaz
a nacisty vykreslovaly v přátelském světle.
Americký hrdina Charles Lindbergh,
jeden z nejoslavovanějších Američanů 20. let spolu s Jackem Dempseym,
Babe Ruthem a Charlie Chaplinem,
se stal tváří hnutí America First.
Budoucnost tohoto národa a našich amerických ideálů...
Ačkoliv si Hitler zrovna podmanil Francii,
Lindbergh se obával konečné porážky Německa
a obrátil se na americkou veřejnost.
Hitlerova porážka otevře Evropu plenění, rabování
a barbarismu sovětského Ruska,
což může ve svém důsledku znamenat fatální ránu pro celou západní civilizaci.
Lindbergh byl Hitlerem uchvácen a málem se do Německa přistěhoval.
Roosevelt, jež měl podezření,
že jde o něco temnějšího než pouhý pacifismus, v roce 1940 poznamenal:
Pro případ, že bych měl zítra zemřít, chci, abyste věděli tohle:
Jsem absolutně přesvědčen, že Lindbergh je nacista.
Většině Američanů se nacismus hnusil a zavrhli Lindberghovi pravicové názory.
Pamatovali si však hrůzy první světové války
a proto chtěli, aby se USA nezaplétaly do válek v Evropě.
Dokonce i generál Smedley Butler se přidal k izolacionistům,
ale zemřel již v roce 1940, dříve než USA vstoupily do války.
Pan Roosevelt bude znovuzvolen, pokud nešlápne vedle
a nezavleče nás do cizí války, ke které se schyluje.
Mohu vám položit pár otázek?
- Neoficiálně, samozřejmě. - Můžete i oficiálně.
- Jaké jste národnosti? - Jsem opilec.
Což dělá z Ricka světoobčana.
Narodil jsem se v New Yorku, jestli vám to pomůže.
Prý jste sem přijel z Paříže v době okupace.
To snad není žádným tajemstvím.
Neunesl jste představu, že budou Němci chodit po vaší milované Paříži?
Není to má milovaná Paříž.
V Londýně si nás představit umíte?
- Zeptejte se mě, až tam budete. - Diplomat.
A co New York?
V New Yorku jsou čtvrtě, které bych vám obsazovat nedoporučoval.
- Kdo podle vás válku vyhraje? - Nemám nejmenší tušení.
Rick je ve všem absolutně neutrální.
Dokonce i ve vztahu k ženám.
Pro Ameriku, procházející v 30. letech hospodářskou krizí,
velkými morálními zmatky, když svět byl vzhůru nohama,
kdy i takový samorost jako Smedley Butler se přidal k izolacionalistům,
kdy dělníci nedůvěřovali americkému byznysu,
začal gigantický, dosud nevídaný celosvětový boj.
V podstatě šlo o boj mezi pravicí a levicí,
mezi komunismem na straně jedné a fašismem na straně druhé.
Mezi těmito dvěma póly ležela Amerika jako mladý titán,
rodící se impérium procházející porodními bolestmi,
zmatená, úzkostná a vyděšená.
Co s ní bude dál?
Při zpětném pohledu by se dalo říci, že nevměšování
Spojených států do španělské občanské války,
což Roosevelt později označil za závažnou chybu,
nastartovalo politiku strnulé neutrality mezi fašismem a komunismem,
která zamotala hlavu americké veřejnosti.
Popsali jsme nachylování směrem k fašismu, které skončilo spolu s druhou světovou válkou.
Ale zápas s komunismem nepřestával strašit
Američany po několik následujících desetiletí.
V roce 1931 nezaměstnanost v USA dosáhla 25%
a zoufalí Američané ve snaze najít práci zaplavili sovětské úřady.
Pro chudé to představovalo velkou naději,
že svět bude lepším místem.
Kombinace levicově nakloněného Kongresu, nabuzeného pokrokového obyvatelstva
a přístupného prezidenta Roosevelta
umožnila dosud největší sociální experimentování v americké historii.
Můžeme to vidět v zanícených dílech Dos Passose a Clifforda Odetse,
v ikonických fotografiích Dorothey Langeové
ve strhujícím poselství filmu "Pan Smith přichází",
jehož autorem byl Sydney Buckman, který byl členem komunistické strany,
ve textu písně "Over the Rainbow" a "This Land is Your Land",
i v jednom z nejlepších románů té doby
"Hrozny hněvu" držitele Nobelovy ceny Johna Steinbecka,
ve které se ukrývá temný optimismus prostého Američana.
Dostali jsme nakládačku.
Já vím. Proto jsme tak otrlí.
Bohatí chlápci přijdou a zemřou,
jejich děti jsou k ničemu, tak vymřou, ale my jsme tu pořád.
My jsme ti, kdo přetrvají.
Nemůžou se nás zbavit. Nemůžou nám to nandat.
A my přetrváme navěky, táto, protože my jsme lid.
Statisíce lidí vstoupilo do komunistické strany přímo,
nebo skrze oblíbené krycí organizace
během let 1935 až 1939,
když strana naléhala na progresivní demokraty
včetně Roosevelta, aby se připojili k Sovětskému svazu v boji proti fašistické agresi.
Nejenže komunisté vedli boj proti fašismu,
ale také poskytovali pěšáky pro budování průmyslových odborů
a bojovali za práva Afroameričanů již po desetiletí.
Mnohým se zdálo, že reprezentují morální svědomí národa.
K příznivcům komunismu patřili slavní spisovatelé
jako Sherwood Anderson,
James Farrell, Richard Wright, Odets, Hughes, Hemingway,
Dos Passos, Steinbeck a Lewis.
Proslulý spisovatel a kritik Edmund Wilson
navštívil Rusko a říkal, že si připadal,
"jako by byl na morálním vrcholu vesmíru, kde slunce nikdy nezapadá."
V roce 1932 napsal:
"Pro spisovatele a umělce mé generace,
kteří vyrostli v éře velkého byznysu a vždy odmítali jeho barbarství,
nebyla tato léta depresivní, ale stimulující.
Člověk si nemohl pomoci a při tomto náhlém a nečekaném kolapsu
toho hloupého, gigantického podvodu, cítil nadšení. Dalo nám to nový pocit svobody,
neboť my jsme byli nad vodou, zatímco bankéři se potápěli.
Byl komunismus pro Ameriku tím pravým?
Dle všeobecného mínění však Rusko zůstávalo odpudivé.
Slyšela jsem o arogantních mužích v kapitalistické společnosti.
Je to díky tomu, že více vyděláváte.
Ruska. Miluji Rusy.
Soudružko, vaše pětiletka mě již 15 let fascinuje.
Muži vašeho typu brzy vymřou.
Henry Wallace, symbol "soucitného kapitalismu" Nového údělu
se sám prohlašoval za obdivovatele sovětských sociálních programů,
nabízející občanům všeobecnou zdravotní péči
bezplatné vzdělávání a příspěvky na bydlení.
Rooseveltovi republikánští oponenti však byli zděšeni.
Věci se ještě zhoršily, když se Wallace dostal na obálku časopisu Time
jako Rooseveltův logický nástupce.
Wallace se jako mnoho jiných Američanů
soustředil spíše na úspěchy Sovětského svazu
než na odpornou a stále z větší části skrytou brutalitou stalinské represe,
o které se později dozvěděl a odmítal ji.
V SSSR viděli především prospívající, státem řízenou ekonomiku plné zaměstnanosti.
Zakládala se, počínaje rokem 1928,
na pětiletce budující velké, viditelné projekty
- přehrady, ocelárny, kanály
díky rozvíjející se vědě a technologii.
Progresivisté již dlouho dávali přednost tomuto druhu inteligentního plánování
před kořistnickou etikou kapitalismu,
kde se jednotlivci rozhodují na základě maximalizace vlastního zisku.
Jak milé od Moskvy, že za námi vyslali soudružku.
Kdybychom věděli, přinesli bychom květiny.
Neřešme již, že jsem žena.
Jsme tu kvůli práci. Neplýtvejme časem. Vyrazíme?
Portýr. Tady, prosím.
Co chcete?
- Mohu vám vzít zavazadla, madam? - Proč?
- Je to nosič. Chce vám je odnést. - Proč?
- Proč nosíte jiným lidem zavazadla? - Je to má práce, madam.
- Žádná práce. Sociální nespravedlnost. - To záleží na spropitném.
- Dovolte, soudružko. - Ne. Ne, děkuji.
- Jak to vypadá v Moskvě? - Velmi dobře.
Poslední monstrprocesy měly velký úspěch.
Rusů bude sice méně, ale zato lepších.
Koncem 20. let se bolševický pohlavár Josif Stalin
vyšvihl k moci skrze vykalkulovanou sérii vražd a krutostí.
Někteří mu říkali Rudý car.
V jiném století by se jednoduše jako král prohlásil za bohem vyvoleného
a vládl by bez protestů.
Ve skutečnosti se častěji choval jako tradiční car,
který využíval komunismu jako nástroje k upevnění moci.
Dnes jsme v Moskvě porazili nepřátele ruské jednoty.
Mám volné ruce.
Od nynějška meč spravedlnosti udeří proti těm,
kdo se opováží odporovat velikosti ruské moci.
Během 30. let začaly ze SSSR pronikat kontroverzní zprávy
kterým američtí progresivisté často nevěřili,
zprávy o hladomoru,
politických procesech a represi, tajné policii,
brutálních věznicích a ideologické ortodoxii.
Stalinův despotický režim stál život 13 miliónů lidí.
Kulaci byli vražděni nebo odsouzeni k hladovění
za to, že odporovali kolektivizaci zemědělství.
Organizované náboženství bylo potlačováno. Vědci byli zatíkáni.
V obrovských vykonstruovaných procesech probíhaly čistky vojenských velitelů
loajálních k ruské revoluci v roce 1917.
Šlo o zaostalý policejní stát, který neměl s vizí Karla Marxe nic společného.
Stalin věřil, že se Západ nakonec spojí,
aby se pokusil rozdrtit revoluční Rusko tak jako v roce 1918.
Ačkoliv hájil sovětské zájmy v zahraničí,
v prvé řadě se zabýval udržením kontroly doma.
Nevedl válku se světem, ale se svým vlastním lidem.
V porovnáním s Hitlerem, který byl mysticky oddán své nacistické ideologii,
byl vysoce paranoidní Stalin jen ubohým žákem
komunismu kázaného Marxem a Leninem
a jeho nesmiřitelným nepřítelem, kterého vyslal do vyhnanství v roce 1929, Lvem Trocký.
Trockij měl pocit, že SSSR obklopený nepřátelskými mocnostmi,
s početným rolnictvem a malou průmyslovou základnou byl ekonomicky zaostalý
a nemohl sám o sobě obstát.
Volal po celosvětové permanentní revoluci,
aby bolševickou vizi transformace realizoval.
Ale Stalinovou odpovědí byl socialismus v jedné zemi,
kterou myslel SSSR.
A když Stalin přímočarého idealistu Trockého konečně umlčel
jednou pro vždy cepínem, který mu zasekli do lebky
agenti v Mexico City v roce 1940,
jen málokdo na Západě pochopil, že tato vražda znamenala ve skutečnosti konec, nikoliv počátek.
Konec mezinárodního hnutí směřujícího k mezinárodnímu komunismu.
Stalin, narozdíl od Trockého nebo Lenina,
nebyl ve skutečnosti o nic větším komunistou
než Mao Ce-tung v Číně.
Na cestě za svým nacionalistickým cílem
Stalin, obklopen nepřátelskými kapitalistickými národy a obávající se nové války s Německem,
uzavřel s Hitlerem pakt o neútočení poté,
co se mu nepodařilo vytvořit spojenectví, které by Hitlera zastavilo.
Při zpětném pohledu to byl Stalin, kdo měl pravdu o Německu,
nikoliv Spojené státy.
Musel se připravit na nejkrvavější válku v lidské historii.
Západ vykreslil jako zrůdu nejen Stalina - který jí koneckonců opravdu byl
ale přidal k tomu od základu tragický omyl, že Rusko samotné,
včetně Stalinových obětí, čítajících téměř 200 miliónů Sovětů,
jsou stejně nesmiřitelnými zrůdami usilujícími o dobytí celého světa.
Ale fakta odhalují, že to byli antikomunističtí fašisté,
kdo během 30. let šířil světovou revoluci,
které jsme se tolik obávali,
ne Stalin, který změnil zaostalé Rusko v průmyslového giganta.
A právě na tomto zmatení a nedůvěře
vyrostlo budoucí těžké a politováníhodné neporozumění
mezi Západem, zvláště Spojenými státy,
a Sovětským svazem, které po skončení druhé světové války
vyústilo ve stejně nebezpečnou studenou válku.
V třaskavých 30. letech
se Spojené státy potácely mezi izolacionismem a angažováním se,
mezi nenávistí a strachem z komunistického Ruska
a přátelstvím a spojenectvím s ním.
Ale poté se opona nenávisti a strachu znovu spustila.
A s nesmírnou brutalitou a hrůzami druhé světové války
se do lidských myslí vkradl nový pesimismus.
Naděje byla znovu zadupána do země těžkými botami fašismu,
války a velkého byznysu,
a tak si obyčejný člověk musel najít své vlastní, jednooké způsoby,
aby přežil v království slepců.
A jak se o tobě dozvím, Tommy?
Mohou tě zabít a já se to nedozvím.
Budu všude kolem v temnotě. Budu všude.
Kamkoliv se podíváš.
Budu tam, kde hladoví bojují, aby mohli jíst.
Kdekoliv policajt někoho bije, budu tam.
Budu v křiku rozzuřených.
Budu v úsměvu hladových dětí těšících se na večeři.
A kde lidé jedí, co si vypěstovali,
žijí v domech, co si postavili,
tam budu i já.